П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 липня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 400/97/26	

Перша інстанція: суддя Брагар В. С.,
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
головуючого судді Терлецького Д.С., 
суддів Вербицької Н.В., Димерлія О.О., 
при секретарі Бродецькій Т.В.,
за участі – представника позивача Лакотоша Д.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 21 квітня 2026 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , третя особа: ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними та скасування наказів в частині, зобов`язання вчинити певні дії, 

В С Т А Н О В И В:
Рух справи
05.01.2026р. ОСОБА_1 (далі – ОСОБА_1 або позивач) звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, у якому, з рахуванням поданих заяв про зміну відповідача та предмет позову, уточнень позовних вимог, просив:
визнати протиправним та скасувати наказ начальника військової частини НОМЕР_1 №48 від 17.02.2026р.в частині призначення ОСОБА_1 на посаду водія другого механізованого взводу третьої механізованої роти третього механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 ; 
визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 № 48 від 17.02.2026р. в частині зарахування до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 ; 
зобов`язати військову частину НОМЕР_1 виключити солдата ОСОБА_1 зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та звільнити його від проходження військової служби.
На обґрунтування позову зазначено, що 19.12.202р. ОСОБА_1 затриманий та доставлений до ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
ОСОБА_1 повідомив посадовим особам районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, що він не підпадає під мобілізацію відповідно до частини другої статті 4 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», Збройні Сили України та інші військові формування не можуть комплектуватися особами, які мають судимість за: злочини проти основ національної безпеки України. Однак, працівниками РТЦК наведені обставини були проігноровані.
21.12.2025р. позивач був призваний на військову службу за мобілізацією та направлений для подальшого проходження служби у військову частину НОМЕР_2 . 
Надалі на підставі розпорядження Генерального штабу Збройних сил України від 14.02.2026р. №300/ПУ/499/дск, іменний список начальника штабу – заступника командира військової частини НОМЕР_2 від 16.02.2026р. №20/836, командиром військової частини НОМЕР_1 прийнято наказ (по стройовій частині) від 17.02.2026р. № 48, яким позивач зарахований до списків військової частини та призначений на посаду водія другого механізованого взводу третьої механізованої роти третього механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 .
Проте ОСОБА_1 має судимість за частиною третьою статті 28, частиною четвертою статті 111-1 Кримінального кодексу України (злочини проти нацбезпеки), тому відповідно до частини другої статті 4 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», не міг бути призваним на військову службу, зарахованим до списків військової частини та призначеним на посаду у військовій частині.
Військова частина НОМЕР_1 (далі також – відповідач) заперечувала проти задоволення позову та зазначила, що обов`язок щодо перевірки наявності підстав для відстрочки від призову під час мобілізації на військову службу покладено на районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, тому у військової частини відсутній обов`язок перевіряти наявність чи відсутність у позивача права на відстрочку від призову за мобілізацією. 
У військової частини НОМЕР_1 не було альтернативи щодо призначення чи не призначення позивача на посаду та зараховування до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 . Оскаржуваний позивачем наказ стосовно зарахування та виключення зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 - є актом індивідуальної дії відносно позивача, тобто актам одноразового застосування. Станом на час вирішення цієї справи, оскаржуваний наказ вичерпав свою дію внаслідок мобілізації позивача та подальшого направлення його для проходження військової служби. Як наслідок, скасування наказу не призведе до відновлення попереднього становища позивача, оскільки порядок демобілізації військовослужбовців визначений законом і такий порядок не передбачає випадків демобілізації за рішенням суду про скасування наказу про призов.
ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - третя особа, ІНФОРМАЦІЯ_2 ) надав письмові пояснення, в яких зазначив, що зазначені позивачем у позовній заяві події не відповідають дійсності. Позивач був виявлений працівниками поліції та відмовився надати їм відомості про свої особисті дані. Згодом ОСОБА_1 повідомив свої персональні дані, за результатами перевірки було встановлено наявність звернення щодо його доставки до територіального центру комплектування та соціальної підтримки через порушення правил військового обліку. Після доставлення ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_3 він був направлений на проходження медичного огляду до військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_4 , за результатами якого він був визнаний придатним до військової служби. 
Щодо зазначення ОСОБА_1 про на наявність у нього судимості повідомлено, що за результатами проведеної перевірки вказані обставини не підтверджені. З урахуванням висновку військово-лікарської комісії та відсутності передбачених законом підстав для надання відстрочки від призову, громадянин ОСОБА_1 21.12.2025р. був призваний на військову службу за мобілізацією та направлений для подальшого проходження служби.
Миколаївський окружний адміністративний суд рішенням від 21.04.2026р. у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовив повністю.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач (далі також – скаржник) звернувся з апеляційною скаргою до П`ятого апеляційного адміністративного суду, в якій просить скасувати рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 21.04.2026р. та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
П`ятий апеляційний адміністративний суд відкрив провадження у справі ухвалою від 22.05.2026р.
П`ятий апеляційний адміністративний суд призначив справу до апеляційного розгляду у відкритому судовому засіданні ухвалою від 04.06.2026р.
П`ятий апеляційний адміністративний суд задовольнив клопотання представника ОСОБА_1 про участь у розгляді справи №400/97/26 в режимі відеоконференції ухвалою від 09.06.2026р.
П`ятий апеляційний адміністративний суд задовольнив клопотання представника військової частини НОМЕР_1 про участь у розгляді справи №400/97/26 в режимі відеоконференції ухвалою від 01.07.2026р. 
П`ятий апеляційний адміністративний суд відмовив у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про зупинення апеляційного провадження ухвалою від 02.07.2026р.
П`ятий апеляційний адміністративний суд витребував від військової частини НОМЕР_1 розпорядження Генерального штабу Збройних сил України від 14.02.2026р. №300/ПУ/499/дск та інші документи, які слугували підставою для призначення курсанта військової частини НОМЕР_2 на посаду водія другого механізованого взводу третьої механізованої роти третього механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 ухвалою від 09.07.2026р.
Витребувані документи 09.07.2026р. надані військовою частиною НОМЕР_1 до суду.

Обставини справи 
Відповідно до вироку Шевченківського районного суду міста Києва від 27.11.2025р. у справі №761/41021/25 ОСОБА_1 визнано винуватим за частиною третьою статті 28, частиною четвертою статті 111-1 Кримінального кодексу України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки, з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-розпорядчих функцій в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, у державних чи комунальних підприємствах на строк 10 (десять) років. На підставі статті 75 Кримінального кодексу України ОСОБА_1 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік.(т.1 а.с.96-99). 
21.12.2025р. позивач пройшов військово-лікарську комісію ІНФОРМАЦІЯ_4 , за результатами якого він був визнаний придатним до військової служби (т.2 а.с. 51).
21.12.2025р. позивач призваний на військову службу за мобілізацією та направлений для подальшого проходження служби у військову частину НОМЕР_2 (а.с.53). 
На підставі розпорядження Генерального штабу Збройних сил України від 14.02.2026р. №300/ПУ/499/дск, іменний список начальника штабу – заступника командира військової частини НОМЕР_2 від 16.02.2026р. №20/836, командиром військової частини НОМЕР_1 прийнято наказ (по стройовій частині) від 17.02.2026р. №48, яким позивач зарахований до списків військової частини та призначений на посаду водія другого механізованого взводу третьої механізованої роти третього механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 (т.2 а.с.119). 
Вважаючи порушеними свої права в результаті зарахування до списків військової частини та призначення на посаду всупереч прямій законодавчій забороні, позивач звернувся з адміністративним позовом до суду.

Оцінка суду першої інстанції
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов таких висновків.
Уповноваженим органом, що приймає рішення щодо призову є територіальні центри комплектування та соціальної підтримки. Так, у даному випадку з урахуванням висновку військово-лікарської комісії позивач був призваний на військову службу за мобілізацією та направлений для подальшого проходження військової служби ІНФОРМАЦІЯ_5 . 
У військової частини НОМЕР_1 не було альтернативного рішення щодо призначення чи не призначення позивача на посаду та зараховування до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 . 
З огляду на викладене дії щодо мобілізації позивача були вчинені ІНФОРМАЦІЯ_5 , а не відповідачем – військовою частиною НОМЕР_1 . ІНФОРМАЦІЯ_5 не є відповідачем у даній справі, а його дії не є предметом розгляду у даній справі. 
У постанові від 5 лютого 2025 р. у справі № 160/2592/23 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду наголосив, що процедура призову військовозобов`язаного на військову службу під час мобілізації є незворотною, тобто такою, що вже відбулася, а визнання процедури призову протиправною не спричинює відновлення попереднього становища особи, призваної на військову службу.

Доводи апеляційної скарги 
На обґрунтування вимог апеляційної скарги наведені такі доводи.
Суд першої інстанції не надав належної правової оцінки тій обставини, що відповідно до частини другої статті 4 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», за якою Збройні Сили України та інші військові формування не можуть комплектуватися особами, які мають судимість за вчинення злочинів проти основ національної безпеки України.
ОСОБА_1 має судимість за частиною третьою статті 28, частиною четвертою статті 111-1 Кримінального кодексу України (злочини проти нацбезпеки), тому відповідно до частини другої статті 4 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», не міг бути призваним на військову службу, зарахованим до списків військової частини та призначеним на посаду у військовій частині.
Вказано на безпідставність посилань правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 05.02.2025р. у справі № 160/2592/23. Суд першої інстанції не врахував, що у цій справі має місце не лише спір щодо первісного комплектування військової частини, а й триваюче порушення закону та триваюча протиправна бездіяльність військової частини НОМЕР_1 , яка полягає у невжитті заходів щодо припинення незаконного проходження позивачем військової служби після встановлення факту наявності обвинувального вироку за злочин проти основ національної безпеки України.

Позиція відповідач у справі на заявлену апеляційну скаргу
Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, у якому заперечує проти її задоволення та просить залишити рішення суду першої інстанції без змін.
Третя особа, належно повідомлена про розгляд даної справи, надала додаткові пояснення у справі, в яких просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Джерела права та оцінка суду апеляційної інстанції
За результатами апеляційного перегляду оскаржуваного судового рішення у межах доводів і вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи і правильність застосування норм матеріального і процесуального права, суд у складі колегії суддів дійшов таких висновків.
Відповідно до частини першої статті 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.
Згідно зі статтею 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України від 25.03.1992р. № 2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі – Закон № 2232-ХІІ).
Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; взяття громадян на військовий облік; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов (направлення) на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку (частина третя статті 1 Закону № 2232-ХІІ).
Від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом (частина п`ята статті 1 Закону № 2232-ХІІ).
Відповідно до частини шостої статті 1 Закону № 2232-ХІІ виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, центри надання адміністративних послуг, центри рекрутингу та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя (далі - територіальні центри комплектування та соціальної підтримки).
Щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії: допризовники - особи, які підлягають взяттю на військовий облік; призовники - особи, які взяті на військовий облік; військовослужбовці - особи, які проходять військову службу; військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави; резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний час та в особливий період.
До категорії військовослужбовців прирівнюються іноземці та особи без громадянства, які відповідно до закону проходять військову службу у Збройних Силах України, Державній спеціальній службі транспорту та Національній гвардії України.
Призовникам, військовозобов`язаним, резервістам та військовослужбовцям оформлюється та видається військово-обліковий документ, який є документом, що визначає належність його власника до виконання військового обов`язку. Форма, порядок оформлення (створення) та видачі військово-облікового документа для призовників, військовозобов`язаних та резервістів визначаються Кабінетом Міністрів України, а для військовослужбовців - відповідно Міністерством оборони України, Міністерством внутрішніх справ України, Службою безпеки України, розвідувальними органами України, Управлінням державної охорони України та Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України (частина дев`ята статті 1 Закону № 2232-ХІІ).
Військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності (частина перша статті 2 Закону №2232-ХІІ).
Громадянами України проходження військової служби здійснюється у добровільному порядку (за контрактом), за направленням або за призовом (абзац другий частини другої статті 2 Закону № 2232-ХІІ).
Одним з різновидів військової служби є військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період (абзац третій частини шостої статті 2 Закону про військову службу).
Виконання військового обов`язку в особливий період здійснюється з особливостями, визначеними цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (частина чотирнадцята статті 2 Закону № 2232-ХІІ).
На військову службу під час мобілізації призиваються резервісти та військовозобов`язані, які перебувають у запасі і не заброньовані в установленому порядку на період мобілізації, незалежно від місця їх перебування на військовому обліку.
Відповідно до абзацу тринадцятого частини першої статті 1 Закону України від 06.12.1991р. №1932-XII «Про оборону України» особливий період це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Президент України оголосив часткову мобілізацію Указом від 17.03.2014р. №303/2014 «Про часткову мобілізацію», який було затверджено Законом України від 17.03.2014р. №1126-VII, який набув чинності 18.03.2014 р.
Указом від 24.02.2022 р. № 64/2022, затвердженим Законом України від 24.02.2022 р. № 2102-ІХ, Президент України ввів воєнний стан в Україні із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 р. строком на 30 діб.
У подальшому воєнний стан неодноразово продовжувався і триває на час розгляду цієї справи судом апеляційної інстанції.
Збройні Сили України та інші військові формування комплектуються військовослужбовцями шляхом: призову (направлення) громадян України на військову службу; прийняття громадян України на військову службу за контрактом (частина перша статті 4 Закону № 2232-ХІІ).
Збройні Сили України та інші військові формування не можуть комплектуватися особами, які мають судимість за вчинення злочинів проти основ національної безпеки України, вчинення умисного вбивства двох або більше осіб, або вчиненого з особливою жорстокістю, або поєднаного із зґвалтуванням або сексуальним насильством, або особливо тяжких корупційних кримінальних правопорушень чи мають судимість за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених статтями 152-156-1, 258-258-6, частиною четвертою статті 286-1, статтею 348 Кримінального кодексу України, а також засудженими службовими особами, які згідно з підпунктом 1 пункту 3 примітки до статті 368 Кримінального кодексу України займали особливо відповідальне становище, якщо така судимість не погашена або не знята в установленому законом порядку (абзац перший частини другої статті 4 Закону № 2232-ХІІ).
Призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації проводиться в порядку, визначеному цим Законом та Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (частина перша статті 39 Закону № 2232-ХІІ).
На військову службу під час мобілізації призиваються резервісти та військовозобов`язані, які перебувають у запасі і не заброньовані в установленому порядку на період мобілізації, незалежно від місця їх перебування на військовому обліку (частина друга статті 39 Закону № 2232-ХІІ).
Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів встановлює Закон України від 21.10.1993р. №3543–ХІ1 «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (далі – Закон №3543-ХІІ).
Мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано (абзац четвертий статті 1 Закону №3543-ХІІ).
Правовою основою мобілізаційної підготовки та мобілізації є Конституція України, Закон України «Про оборону України», цей та інші закони України, а також видані відповідно до них нормативно-правові акти (стаття 2 Закону №3543-ХІІ).
Організація і порядок проведення мобілізаційної підготовки та мобілізації визначаються цим Законом, актами Президента України та Кабінету Міністрів України (частина перша статті 4 Закону №3543-ХІІ).
Загальна мобілізація проводиться одночасно на всій території України і стосується національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій (частина друга статті 4 Закону №3543-ХІІ).
Вид, обсяги, порядок і строк проведення мобілізації визначаються Президентом України в рішенні про її проведення (частина п`ята статті 4 Закону №3543-ХІІ).
Відповідно до абзаців першого та другого частини першої статті 22 Закону №3543-ХІІ громадяни зобов`язані: з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом відповідного підрозділу розвідувальних органів України), для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду.
Згідно з абзацом першим частини п`ятої статті 22 Закону №3543-ХІІ призов громадян на військову службу під час мобілізації або залучення їх до виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, забезпечують місцеві органи виконавчої влади та здійснюють територіальні центри комплектування та соціальної підтримки або командири військових частин (військовозобов`язаних, резервістів Служби безпеки України - Центральне управління або регіональні органи Служби безпеки України, військовозобов`язаних, резервістів розвідувальних органів України - відповідний підрозділ розвідувальних органів України, осіб, які уклали контракти про перебування у резерві служби цивільного захисту, - відповідні органи управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).
Відповідно до частини девятої статті 1 Закону №2232-XII щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії: допризовники - особи, які підлягають приписці до призовних дільниць; призовники - особи, приписані до призовних дільниць; військовослужбовці - особи, які проходять військову службу; військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави; резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний час та в особливий період.
Кабінет Міністрів України постановою від 30.12.2022р. №1487 затвердив Порядок організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі – Порядок №1487).
Порядок №1487 визначає механізм організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі - військовий облік) центральними і місцевими органами виконавчої влади, іншими державними органами (далі - державні органи), органами місцевого самоврядування, органами військового управління (органами управління), військовими частинами (підрозділами) Збройних Сил та інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки, підприємствами, установами та організаціями, закладами освіти, закладами охорони здоров`я незалежно від підпорядкування і форми власності (далі - підприємства, установи та організації), а також визначає особливості ведення військового обліку громадян України, які постійно або тимчасово перебувають за кордоном.
Військовий облік є складовою змісту мобілізаційної підготовки держави. Він полягає у цілеспрямованій діяльності державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій щодо: фіксації, накопичення та аналізу наявних людських мобілізаційних ресурсів за військово-обліковими ознаками; здійснення заходів із забезпечення виконання встановлених правил військового обліку призовниками, військовозобов`язаними та резервістами; подання відомостей (персональних та службових даних) стосовно призовників, військовозобов`язаних та резервістів до органів ведення Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів. Пунктом 20 Порядку № 1487 визначено, що військовий облік ведеться на підставі даних паспорта громадянина України та військово-облікових документів (пункт 2 Порядку №1487).
Згідно з пунктом 79 Порядку №1487 районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, зокрема, організовують та ведуть військовий облік на території адміністративно-територіальної одиниці; здійснюють взяття, зняття або виключення з військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів у випадках, передбачених законодавством; організовують та забезпечують зберігання облікової документації призовників, військовозобов`язаних та резервістів, персональних даних, які містяться в них; забезпечують громадян військово-обліковими документами та зберігання зданих або вилучених у призовників, військовозобов`язаних та резервістів військово-облікових документів; виключають з військового обліку на підставі відповідних підтвердних документів осіб, які за рішенням суду визнані недієздатними, оголошені померлими (такими, що пропали безвісти), засуджені до позбавлення волі або померли; проставляють у військово-облікових документах призовників, військовозобов`язаних та резервістів відповідні відмітки про взяття їх на військовий облік, зняття та виключення з нього; виконують функції з ведення Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, суд у складі колегії суддів зазначає, що відповідно до наявної у матеріалах справи копії облікової картки ОСОБА_1 відсутні відомості про його судимість чи перебування під слідством (т.2 а.с.51-52).
Згідно з поясненнями представника позивача у судовому засіданні 02.07.2026р. на момент видання оскаржуваного наказу вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 27.11.2025р. у справі №761/41021/25 законної сили не набрав.
21.12.2025р. ОСОБА_1 визнаний придатним до військової служби та згідно з наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_6 від 21.12.2025р. №963/3 призваний на військову службу під час мобілізації, на особливий період та направлений до військової частини НОМЕР_2 (т.2 а.с.53).
Згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 16.02.2026р. №48 за розпорядженням Генерального штабу Збройних сил України від 14.02.2026 №300/ПУ/499/дск позивач виключений зі списків особового складу військової частини НОМЕР_2 та вибув для подальшого проходження служби до військової частини НОМЕР_1 (т.3 а.с.69 зв. бік).
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 17.02.2026р. №48 позивач зарахований до списків військової частини та призначений на посаду водія другого механізованого взводу третьої механізованої роти третього механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 (т.2 а.с.119)
Дослідивши оскаржуваний наказ (по стройовій частині) командира військової частини НОМЕР_1 від 17.02.2026р. №48, суд у складі колегії суддів вбачає, що позивач зарахований до списків військової частини та призначений на посаду водія другого механізованого взводу третьої механізованої роти третього механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 за розпорядженням Генерального штабу Збройних сил України від 14.02.2026р. №300/ПУ/499/дск (т.2 а.с.119).
Здійснюючи апеляційний перегляд цієї справи, перевіряючи законність, обґрунтованість рішення суду першої інстанції, суд у складі колегії суддів доходить висновку, що військова частина НОМЕР_2 та військова частина НОМЕР_1 під час зарахування до списків особового складу та призначення особи на посаду не мали повноважень щодо внесення даних до військово-облікових документів особи, оскільки такі повноваження, згідно з пунктом 79 Порядку №1487 покладені на районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки.
Суд у складі колегії суддів не встановив у діях військової частини НОМЕР_1 під час винесення оскаржуваного наказу будь-яких протиправних дій, оскільки відповідач керувався наявною нього інформацією про особу та правомірно вчиняв дії на виконання вимог чинного законодавства та розпорядження Генерального штабу Збройних сил України.
Оцінюючи доводи скаржника щодо протиправності його призову на військову службу через наявність судимості, суд у складі колегії суддів зазначає, що доводи не стосуються проходження ним військової служби.
Суд у складі колегії суддів також вказує, що позивач звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними дій щодо призову під час мобілізації, а також протиправної бездіяльності щодо невжиття заходів після набрання законної сили обвинувальним вироком, невиконання обов`язків із перевірки та актуалізації військово-облікових даних і невжиття заходів реагування після отримання інформації про судимість позивача.
Одеський окружний адміністративний суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі №420/17674/26 ухвалою від 16.06.2026р.
Отже, суд повинен визначити правомірність призову позивача під час мобілізації та внесення відомостей до військово-облікових даних у справі №420/17674/26.
Суду у складі колегії суддів вважає за підставне вказати на правову позицію Верховного Суду, яка викладена в постанові від 01.10.2024р. у справі №160/10728/23, відповідно до якої право на відстрочку від призову на військову службу повинно бути реалізоване військовозобов`язаним шляхом вчинення ним активних дій та оформлення його у відповідний спосіб уповноваженим органом (зокрема, районним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки). Реалізація такого права може бути здійснена до моменту набуття статусу військовослужбовця.
Верховний Суд також дійшов висновку, що відповідно до частини одинадцятої статті 38 Закон України від 25.03.1992р. № 2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» призовники, військовозобов`язані, резервісти в разі зміни їх сімейного стану, стану здоров`я, адреси місця проживання (перебування), освіти, місця роботи, посади зобов`язані особисто в семиденний строк повідомити про такі зміни відповідні органи, де вони перебувають на військовому обліку, у тому числі у випадках, визначених Кабінетом Міністрів України, через центри надання адміністративних послуг та інформаційно-телекомунікаційні системи.
Ураховуючи цей висновок в цій справі, суд у складі колегії суддів вважає, що позивач, який вказує на наявність у нього судимості, первісно повинен внести відповідні відомості до своїх військово-облікових документів.
Таким чином, суд у складі колегії суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для визнання протиправним та скасування наказу начальника військової частини НОМЕР_1 №48 від 17.02.2026р.

Висновки суду апеляційної інстанції
Згідно з частиною першою статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення – без змін.
Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Здійснивши в межах, визначених статтею 308 КАС України, апеляційний перегляд цієї справи, суд у складі колегії суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального й процесуального права.
Доводи апеляційної скарги таких висновків не спростовують, оскільки ґрунтуються на неправильному тлумаченні фактичних обставин, норм матеріального й процесуального права, що регулюють спірні правовідносини.
Зважаючи на результати апеляційного перегляду та відповідно до статті 139 КАС України, розподіл судових витрат не здійснюється.
З огляду на те, що суд першої інстанції правомірно відніс справу до категорії незначної складності й розглядав її за правилами спрощеного провадження, постанова суду апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного Суду тільки з підстав, передбачених у пункті 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.
Керуючись статтями 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, -

П О С Т А Н О В И В :
У задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 – відмовити, рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 21.04.2026р. у справі №400/97/26 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції відповідно до статті 325 КАС України набирає законної сили з дати її ухвалення.
Постанова суду апеляційної інстанції оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, які передбачені в пункті 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя: Д.С.Терлецький

Суддя: Н.В.Вербицька

Суддя: О.О.Димерлій