ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" вересня 2026 р. Справа № 910/8366/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Демидової А.М.
суддів: Ходаківської І.П. 
Владимиренко С.В. 

за участю секретаря судового засідання: Мельничука О.С.
за участю представників учасників справи:
від позивача: Юсубов Е.С. (у режимі відеоконференції) 
від відповідача-1: Кващук Т.А. 
від відповідача-2: не з`явився 
від відповідача-3: не з`явився 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фермерського господарства "Анаста"
на рішення Господарського суду міста Києва від 25.06.2026 (повний текст рішення складено 27.07.2026) (суддя Бондаренко-Легких Г.П.)
у справі № 910/8366/24 Господарського суду міста Києва
за позовом Фермерського господарства "Анаста" 
до: 1. Міністерства юстиції України (відповідач-1); 
2. Сільськогосподарського публічного акціонерного товариства "Україна" (відповідач-2); 
3. Завідувача сектору реєстрації Лозівської міської ради Харківської області - державного реєстратора Калинченко Вікторії Вікторівни в особі Лозівської міської ради Харківської області (відповідач-3) 
про визнання незаконним та скасування наказу, зобов`язання відновити становище

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст і підстави позовних вимог
У липні 2024 року Фермерське господарство "Анаста" (далі - ФГ "Анаста", позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Міністерства юстиції України (далі - Мін`юст, відповідач-1) про: визнання незаконним та скасування наказу Мін`юсту № 556/5 від 09.02.2023 в частині скасування рішення від 12.10.2022 № 65112219, прийнятого державним нотаріусом Першої білгород-дністровської державної нотаріальної контори Одеської області Садановим Олександром Валерійовичем (далі також - державний нотаріус Саданов О.В.); зобов`язання Мін`юсту відновити становище, яке існувало до порушення, шляхом відновлення у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно рішення від 12.10.2022 № 65112219, прийнятого державним нотаріусом Садановим О.В.
Позовні вимоги мотивовано прийняттям Мін`юстом наказу № 556/5 від 09.02.2023 в частині скасування рішення від 12.10.2022 № 65112219 за неналежного з`ясування обставин справи та з порушенням процедури розгляду скарг у сфері державної реєстрації, внаслідок чого права ФГ "Анаста" були порушенні.
Під час розгляду справи місцевим господарським судом ухвалою від 31.07.2024 було задоволено заяву позивача про залучення до справи третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача та залучено до справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Сільськогосподарське публічне акціонерне товариство "Україна" (далі - СПАТ "Україна").
18.11.2025 до суду від позивача надійшли уточнена позовна заява з урахуванням висновків Великої Палати Верховного Суду, що викладені в постанові від 03.09.2025 у справі № 910/2546/22, та заява про заміну третьої особи на співвідповідача, а також залучення співвідповідача - Завідувача сектору реєстрації Лозівської міської ради Харківської області - державного реєстратора Калинченко Вікторії Вікторівни (далі також - державний реєстратор Калинченко В.В.).
Відповідно до уточненої позовної заяви позивач просив суд: скасувати наказ Мін`юсту № 556/5 від 09.02.2023 "Про задоволення скарги" в частині пункту 4 щодо скасування рішення від 12.10.2022 № 65112219, прийнятого державним нотаріусом Садановим О.В.; зобов`язати Мін`юст відновити становище, яке існувало до порушення, шляхом відновлення у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно рішення від 12.10.2022 № 65112219, прийнятого державним нотаріусом Садановим О.В.
Протокольною ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.11.2025, зокрема, задоволено клопотання позивача про залучення у справу співвідповідачів - СПАТ "Україна" (відповідач-2) та Завідувача сектору реєстрації Лозівської міської ради Харківської області - державного реєстратора Калинченко В.В. в особі Лозівської міської ради Харківської області (відповідач-3).
Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його ухвалення
Рішенням Господарського суду міста Києва від 25.06.2026 у справі № 910/8366/24 у задоволенні позовних вимог відмовлено.
Рішення суду мотивовано тим, що Мін`юст, здійснивши перевірку відомостей із реєстрів та повно і всебічно встановивши обставини, якими обґрунтовано скаргу від 26.01.2023, керуючись підпунктом 5 пункту 9 Порядку розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1128 (далі також - Порядок № 1128), належним чином встановив, що рішення від 29.12.2021 № 62645104 в частині припинення запису про арешт № 30683643 прийняте з порушеннями вимог статей 10, 18, 22, 24, 27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (далі також - Закон № 1952-IV), а відтак підлягає скасуванню, проти чого позивач не заперечує та наказ від 09.02.2023 в цій частині не оскаржує; відтак рішення від 12.10.2022 № 62112219, прийняте державним нотаріусом Садановим О.В., за яким було зареєстровано перехід права власності на виробничі будівлі МТФ № 4, розташовані за адресою: Одеська обл., Татарбунарський р-н, с. Дивізія, вул. Садова, буд. 108, від СПАТ "Україна" до ФГ "Анаста" підлягало скасуванню як похідне від рішення від 29.12.2021 № 62645104 в частині припинення запису про арешт № 30683643.
Суд виснував, що наказ від 09.02.2023 прийнятий у межах та згідно із Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно", а також Порядком № 1128. 
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів
Не погодившись із рішенням Господарського суду міста Києва від 25.06.2026 у справі № 910/8366/24, ФГ "Анаста" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати як таке, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.
На переконання скаржника, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про дотримання державним реєстратором Калинченко В.В. строку звернення зі скаргою до Міністерства Мін`юсту, а саме: неправильно застосувавши положення статті 37 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та фактично проігнорувавши критерій "могла дізнатися", дійшов помилкового висновку про правомірність розгляду Мін`юстом скарги по суті; державний реєстратор як особа, яка безпосередньо вчиняла реєстраційні дії та має постійний доступ до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, повинна була знати про результати власних реєстраційних дій безпосередньо після їх проведення; державний реєстратор не навела жодних об`єктивних причин, які б перешкоджали їй перевірити відомості Реєстру одразу після проведення реєстраційної дії або протягом наступного часу; державним реєстратором не доведено, що саме 20.01.2023 вона довідалась про порушення своїх прав; Мін`юст прийняв суб`єктивно визначену скаржницею дату обізнаності без перевірки об`єктивної можливості отримання такої інформації раніше, що свідчить про неповне дослідження обставин, які мають значення для вирішення питання щодо прийнятності скарги.
Також скаржник наголошує на тому, що суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване рішення, поклав в основу своїх висновків відомості, отримані зі скріншоту з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, який був долучений Мін`юстом до додаткових пояснень, поданих на виконання вимог суду лише 11.06.2026, на стадії судових дебатів, тобто після завершення основного обміну заявами по суті спору; суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо правового статусу ФГ "Анаста" та фактично ототожнив позивача із співвласником майна СПАТ "Україна", що призвело до неправильного встановлення фактичних обставин справи та формування помилкового висновку про обізнаність позивача щодо існування ухвали Печерського районного суду міста Києва від 13.02.2019 у справі № 757/7185/19-к; після проведення поділу майна спірний об`єкт нерухомості був самостійним об`єктом нерухомого майна із зареєстрованим правом власності позивача; суд першої інстанції не надав належної правової оцінки доводам позивача щодо порушення його конституційного права власності та права на мирне володіння належним йому майном унаслідок прийняття Мін`юстом наказу № 556/5 від 09.02.2023.
Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.08.2026 (колегія суддів у складі: Демидової А.М. - головуючого, Ходаківської І.П., Владимиренко С.В.) відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ФГ "Анаста" на рішення Господарського суду міста Києва від 25.06.2026 у справі № 910/8366/24; розгляд апеляційної скарги призначено на 25.08.2026 о 10:45; встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, пояснень, клопотань, заперечень - до 21.08.2026.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.08.2026 у справі № 910/8366/24 задоволено заяву ФГ "Анаста" про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.08.2026 розгляд апеляційної скарги у справі № 910/8366/24 відкладено на 01.09.2026 о 09:55.
Позиції учасників справи
Відповідач-1 у відзиві на апеляційну скаргу проти апеляційної скарги заперечує і просить суд залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін, зазначаючи, зокрема, що оскаржувані рішення прийняті державним реєстратором з очевидними порушеннями законодавства у сфері державної реєстрації, відтак у Мін`юсту були достатні підстави для розгляду скарги невідкладно; державний реєстратор дізналася про порушення її прав не раніше 20.01.2023 (що підтверджується сформованими звітами, доданими до скарги), тобто строк оскарження мав відраховуватися із цієї дати з огляду на ч. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Отже, скарга подана в межах строків оскарження, оскільки була зареєстрована в Мін`юсті 27.01.2023. Позивач не надав жодних доказів на підтвердження обізнаності державного реєстратора щодо скасованих арештів від її імені раніше зазначеної нею дати.
Відповідач-2 та відповідач-3 не скористались своїм правом, відзиви на апеляційну скаргу не подали, що відповідно до ч. 3 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) не є перешкодою для апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції.
Явка представників учасників справи
У судовому засіданні 01.09.2026 взяли участь представник позивача (в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду) та представник відповідача-1 (в залі суду).
Представники відповідача-2 та відповідача-3 в судове засідання не з`явились.
Усі учасники справи належним чином повідомлені судому про дату, час та місце судового засідання.
Враховуючи, що явка учасників справи в судове засідання обов`язковою не визнавалась, а неявка в судове засідання представників відповідача-2 та відповідача-3 не перешкоджає всебічному, повному та об`єктивному розгляду всіх обставин справи, враховуючи аргументи апеляційної скарги і доказове наповнення матеріалів справи, колегія суддів вважає за можливе здійснити перегляд оскаржуваного судового акта в апеляційному порядку без участі в судовому засіданні представників відповідача-2 та відповідача-3.
У судовому засіданні представник позивача (скаржника) вимоги апеляційної скарги підтримав і просив суд її задовольнити.
Представник відповідача-1 проти апеляційної скарги заперечував і просив суд залишити її без задоволення.
Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції
Як встановлено судом першої інстанції та перевірено судом апеляційної інстанції, 12.09.2022 головним державним виконавцем Біляївського міськрайонного відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Горділовським М.М., у межах виконавчого провадження № 60442029 з примусового виконання вимоги Головного управління ДФС в Одеській області № ю-28002-52 від 09.08.2019 про стягнення коштів у сумі 107 550,93 грн на користь Ізмаїльського управління Головного управління ДФС в Одеській області зі СПАТ "Україна", було виставлено на реалізацію на електронних торгах нерухоме майно, а саме виробничі будівлі МТФ № 4 за адресою: Одеська обл., Білгород-Дністровський (Татарбунарський) р-н, с. Дивізія, вул. Садова, буд. 108, загальною площею 7 019,55 кв.м, що складається з: "А" - будівля охорони, літ. "Б" - будівля охорони, літ., "В" - вагова, літ. "Г" - будівля склад, літ. "Д" - будівля склад, літ. "Е" - будівля склад, "Ж" - будівля складу, 1- силосна яма, літ. "К" - будівля складу, № 1-5 огорожа, (далі - спірне нерухоме майно, виробничі будівлі МТФ № 4).
Вказані виробничі будівлі МТФ № 4 належали СПАТ "Україна" на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності № 18, виданого 10.01.2001, видавник Татарбунарська бригада МБТІ.
Відповідно до протоколу № 576254 проведення електронного аукціону (торгів) ДП "Сетам" від 12.09.2022 переможцем торгів визнано ФГ "Анаста" із ціновою пропозицією 324 000,00 грн.
За результатами проведення торгів головним державним виконавцем Біляївського міськрайонного відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Горділовським М.М. складено акт про проведені електронні торги від 16.09.2022, що затверджений начальником Біляївського міськрайонного відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Оліфером С.В.
З акта про проведені електронні торги від 16.09.2022 вбачається, що переможцем торгів здійснено оплату за лот у повному обсязі 13.09.2022 у розмірі 324 000,00 грн.
12.10.2022 державним нотаріусом Першої білгород-дністровської державної нотаріальної контори Одеської області Садановим О.В. відповідно до статті 61 Закону України "Про виконавче провадження" та на підставі акта про проведені електронні торги від 16.09.2022 було видано ФГ "Анаста" свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), зареєстроване в реєстрі за № 1434.
На підставі вказаного вище свідоцтва № 1434 від 12.10.2022 державним нотаріусом Садановим О.В. як державним реєстратором було прийнято рішення № 65112219 від 12.10.2022, яким зареєстровано перехід права власності на виробничі будівлі МТФ № 4 від відповідача до ФГ "Анаста", що підтверджується витягом із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 312217044 від 12.10.2022.
У подальшому, до Мін`юсту від державного реєстратора Виконавчого комітету Лозівської міської ради Харківської області Калинченко В.В. надійшла скарга від 26.01.2023 № 17-07/21 (далі - скарга від 26.01.2023), в якій державний реєстратор Калинченко В.В. зазначила, що на підставі рішень від 09.12.2021 № 62147780, від 13.12.2021 № 62221901, від 15.12.2021 № 62290628, від 17.12.2021 № 62359366, № 62359193, від 24.12.2021 № 62557973, від 29.12.2021 № 62644758, № 62645104, від 26.01.2022 № 63053116, від 02.09.2022 № 64672584, від 08.09.2022 № 64730137, від 10.11.2022 № 65416463, № 65416921, від 11.11.2022 № 65439325, від 15.11.2022 № 65465806, від 25.11.2022 № 65572780, № 65573000, від 13.12.2022 № 65754968, прийнятих нібито від її імені, припинено записи про арешт на все нерухоме майно, в тому числі щодо виробничих будівель МТФ № 4, розташованих за адресою: Одеська обл., Татарбунарський р-н, с. Дивізія, вул. Садова, буд. 108.
За результатами розгляду скарги від 26.01.2023 Мін`юстом прийнято наказ від 09.02.2023 № 556/5 "Про задоволення скарги" (далі - наказ від 09.02.2023), за яким вказану скаргу задоволено в повному обсязі, скасовано, зокрема, рішення від 29.12.2021 № 62645104 в частині припинення запису про арешт № 30683643, а також рішення від 12.10.2022 № 65112219, прийняте державним нотаріусом Першої Білгород-Дністровської державної нотаріальної контори Одеської області Садановим О.В. про державну реєстрацію прав на це нерухоме майно.
Звертаючись до суду з позовом, ФГ "Анаста" вказало про протиправність наказу Мін`юсту № 556/5 від 09.02.2023 в частині скасування рішення від 12.10.2022 № 65112219 за неналежного з`ясування обставин справи та прийняття такого з порушенням процедури розгляду скарг у сфері державної реєстрації, внаслідок чого права ФГ "Анаста" були порушенні.
Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, відповідач-1 вказав, що відповідач-3 дізналася про порушення своїх прав не раніше 20.01.2023, що підтверджується сформованими звітами, що додані до скарги від 26.01.2023. Отже, передбачений частиною третьою статті 37 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" строк на оскарження відраховується з 20.01.2023. Разом із тим, позивач не надав жодних доказів на підтвердження обізнаності відповідача-3 щодо скасованих арештів та наявність рішення від 12.10.2022 № 65112219 раніше 20.01.2023; скарга від 26.01.2023 згідно з приписами абзацу другого пункту 8 Порядку № 1128 розглядалась Мін`юстом невідкладно без розгляду її колегіально на підставі службової записки № 409-33.1.1-23 від 08.02.2023 посадових осіб Мін`юсту, погодженої першим заступником Міністра юстиції України. Також відповідач-1 зауважив, що скаргу від 26.01.2023 подано відповідачем-3 з огляду на виявлений нею факт використання ідентифікаторів її доступу до ДРРП іншими особами та вчинення реєстраційних дій, зокрема, щодо припинення арешту № 30683643. Разом із тим, арешт № 30683643 накладено в рамках кримінального провадження за частиною п`ятою статті 191 Кримінального кодексу України на підставі ухвали Печерського районного суду міста Києва від 13.02.2019 у справі № 757/7185/19-к шляхом заборони вчиняти будь-які дії щодо відчуження, розпорядження та користування майном, а також передбачено накладення заборони всім суб`єктам державної реєстрації прав, окрім Мін`юсту, проводити будь-які реєстраційні дії в ДРРП із нерухомим майном; за наявності арешту № 30683643, який вчинено на підставі ухвали суду в рамках кримінального провадження та який забороняє всім суб`єктам державної реєстрації прав (в тому числі нотаріусам) проводити будь-які реєстраційні дії в ДРРП з нерухомим майном, що належить СПАТ "Україна", державний нотаріус Саданов О.В. мав зупинити державну реєстрацію прав на майно СПАТ "Україна" за позивачем з огляду на пункт 1 частини першої статті 25 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".
Відповідач-3 (державний реєстратор Калинченко В. В.) у своєму листі, що надійшов до суду 16.01.2026, залишила вирішення спору на розсуд суду, зазначивши, що за період 2022-2023 років нею було виявлено декілька випадків проведення незаконних реєстраційних дій, зокрема, в ДРРП, а саме використання невідомими особами реєстраційних рішень відповідача-3 з метою зняття обтяжень та арештів із нерухомого майна. Отже, відповідачем-3 було вжито відповідні заходи реагування стосовно виявлених порушень у сфері державної реєстрації, в тому числі шляхом звернення з відповідною скаргою до Мін`юсту.
Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при ухваленні постанови
Відповідно до частини другої статті 37 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (Закон № 1952-IV) Міністерство юстиції України розглядає, зокрема, скарги на рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав.
Згідно із частиною шостою статті 37 Закону № 1952-IV (в редакції, яка діяла на момент прийняття Мін`юстом наказу від 09.02.2023 № 556/5) за результатами розгляду скарги на рішення, дії або бездіяльність у сфері державної реєстрації прав Міністерство юстиції України, його територіальні органи приймають одне з таких мотивованих рішень, яке не пізніше наступного робочого дня з дня його прийняття розміщується на офіційному веб-сайті Міністерства юстиції України чи відповідного територіального органу: про задоволення скарги (якщо оскаржувані рішення, дії або бездіяльність не відповідають законодавству у сфері державної реєстрації прав); про відмову в задоволенні скарги (якщо оскаржувані рішення, дії або бездіяльність відповідають законодавству у сфері державної реєстрації прав); про залишення скарги без розгляду по суті.
Міністерство юстиції України, його територіальні органи залишають скаргу на рішення, дії або бездіяльність у сфері державної реєстрації прав без розгляду по суті, якщо: 1) встановлений цим Законом для подання скарги строк сплив до дня її подання; 2) Міністерством юстиції України, його територіальним органом за результатами розгляду скарги з такого самого питання вже приймалося рішення про задоволення скарги або про відмову в її задоволенні; 3) наявна інформація про відкрите за заявою скаржника судове провадження, предметом якого є оскарження тих самих рішень, дій або бездіяльності у сфері державної реєстрації прав; 4) скаргу подано особою, права якої у зв`язку з оскаржуваним рішенням, дією або бездіяльністю у сфері державної реєстрації прав не порушено; 5) скаргу подано особою, яка не має на це повноважень; 6) скаржником подано до Міністерства юстиції України, його територіального органу заяву про залишення скарги без розгляду.
Відповідно до п. 1 ч. 7 ст. 37 Закону № 1952-IV (в редакції, яка була чинною на момент прийняття Мін`юстом наказу від 09.02.2023 № 556/5) у разі задоволення скарги на рішення, дії або бездіяльність у сфері державної реєстрації прав або підтвердження факту використання ідентифікаторів доступу державного реєстратора до Державного реєстру прав іншими особами Міністерство юстиції України, його територіальні органи приймають рішення про скасування рішення державного реєстратора, скасування рішення територіального органу Міністерства юстиції України.
Відповідно до вимог Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" постановою Кабінету міністрів України від 25.12.2015 № 1128 затверджено Порядок розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції (Порядок № 1128), який визначає процедуру здійснення Мін`юстом та його територіальними органами розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Мін`юсту (далі - скарги у сфері державної реєстрації) (п. 1 Порядку № 1128 в редакції, яка діяла до 01.01.2026).
Пунктами 4, 5 Порядку № 1128 в редакції, яка діяла до 01.01.2026, унормовано, що розгляд скарги у сфері державної реєстрації здійснюється у строки, встановлені Законом України "Про звернення громадян".
Мін`юст чи відповідний територіальний орган розглядає скаргу у сфері державної реєстрації не пізніше наступного робочого дня з дня її реєстрації на предмет пересилання її за належністю відповідному територіальному органу чи Мін`юсту, а також встановлення підстав для відмови в її задоволенні, а саме:
оформлення скарги без дотримання вимог, визначених законом;
наявність інформації про судове рішення про відмову позивача від позову з такого самого предмета спору, про визнання відповідачем позову або затвердження мирової угоди сторін;
наявність інформації про судове провадження у зв`язку із спором між тими самими сторонами, з такого самого предмета і тієї самої підстави;
наявність рішення Мін`юсту чи його територіального органу з такого самого питання;
здійснення Мін`юстом чи його територіальним органом розгляду скарги з такого самого питання від того самого скаржника;
подання скарги особою, яка не має на це повноважень;
закінчення встановленого законом строку подачі скарги;
розгляд питань, порушених у скарзі, не належить до компетенції Мін`юсту чи його територіального органу.
Тобто на етапі підготовки скарги до розгляду, комісія вирішує питання про відповідність поданої скарги вимогам щодо її оформлення та/або щодо документів, що долучаються до скарги (див. зокрема постанови Верховного Суду від 27.05.2021 у справі № 420/2037/20, від 07.07.2022 у справі № 280/2030/21, від 28.02.2024 у справі № 910/5273/22).
Перевіряючи доводи скаржника щодо пропуску державним реєстратором Виконавчого комітету Лозівської міської ради Харківської області Калинченко В.В. строку, передбаченого ч. 3 ст. 37 Закону № 1952-IV, на подачу скарги від 26.01.2023, колегія суддів зазначає таке.
Як встановлено судом першої інстанції і свідчать матеріали справи, 26.01.2023 державний реєстратор Виконавчого комітету Лозівської міської ради Харківської області Калинченко В.В. звернулася до Мін`юсту зі скаргою, в якій зазначила, що 25.01.2023 нею як державним реєстратором було виявлено незаконно проведену дію в Державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, а саме: 25.01.2023 проведено реєстраційну дію стосовно Товариства з обмеженою відповідальністю "Полтавський ремонтно-механічний завод" (ЄДРПОУ 31966932). Крім цього, за результатами вибіркової перевірки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно скаржницею (відповідачем-3) було встановлено інші випадки використання її реєстраційних рішень із метою зняття/накладання обтяжень, арештів з нерухомого майна, яке розташоване за межами Лозівської міської територіальної громади. Однак вона зазначила, що не має жодного відношення до таких реєстраційних дій, та яким чином було використано її рішення, скаржниці не відомо.
Колегія суддів зауважує, що частиною шостою статті 37 Закону № 1952-IV в редакції, яка діяла на час подання скарги від 26.01.2023 та її розгляду Мін`юстом, було визначено вичерпний перелік підстав для залишення Мін`юстом та його територіальними органами скарги на рішення, дії або бездіяльність у сфері державної реєстрації прав без розгляду по суті, серед яких, зокрема, сплив встановленого цим Законом строку для подання скарги.
Отже, однією з підстав для залишення скарги без розгляду по суті є сплив встановленого Законом строку для подання скарги.
Пунктом 5 Порядку № 1128 в редакції, яка була чинною до 01.01.2026, передбачено, що Мін`юст чи відповідний територіальний орган розглядає скаргу у сфері державної реєстрації не пізніше наступного робочого дня з дня її реєстрації на предмет пересилання її за належністю відповідному територіальному органу чи Мін`юсту, а також встановлення підстав для відмови в її задоволенні, зокрема, оформлення скарги без дотримання вимог, визначених законом; закінчення встановленого законом строку подачі скарги.
Відповідно до пункту 6 Порядку № 1128 в редакції, яка була чинною до 01.01.2026, якщо під час розгляду скарги у сфері державної реєстрації відповідно до пункту 5 цього Порядку встановлено наявність підстав для відмови в її задоволенні, Мін`юст чи відповідний територіальний орган не пізніше ніж протягом десяти робочих днів з дня її реєстрації приймає мотивоване рішення про відмову в задоволенні такої скарги на підставі службової записки посадових осіб Мін`юсту чи відповідного територіального органу, погодженої відповідно заступником Міністра чи заступником керівника територіального органу Мін`юсту.
Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що Мін`юст позбавлено дискреційних повноважень у вирішенні питання щодо правових наслідків пропуску відповідного строку звернення, оскільки це питання врегульоване законодавством та не передбачає альтернатив.
Так, частиною третьою статті 37 Закону № 1952-IV (в редакції, яка діяла до 22.07.2023) встановлено, що рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, його територіальних органів особою, права якої порушено, протягом двох місяців з дня, коли особа дізналася чи могла дізнатися про порушення своїх прав, але не пізніше одного року з дня прийняття відповідного рішення, здійснення дії або бездіяльності. 
Зі змісту цієї правової норми слідує, що для з`ясування дати, з якої розпочинається відлік, необхідно досліджувати об`єктивні та суб`єктивні фактори, які сприяють реалізації особою зазначеного права.
За загальним правилом строк звернення обчислюється з дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав (у даному випадку - про прийнятті державним реєстратором рішення). При цьому "могла" слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа могла дізнатися про порушення своїх прав, якщо вона знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.
Подібні правові висновки наведені в постановах Верховного Суду від 02.05.2023 у справі № 910/16665/21, від 06.07.2018 у справі № 826/3442/17, від 30.03.2021 у справі № 400/1825/20 та від 22.05.2024 у справі № 910/7586/22.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач-3 як особа, на яку державою покладено функції щодо здійснення реєстраційних дій у сфері державної реєстрації нерухомого майна, не повинна доводити наявність порушення в неї прав, а діє відповідно до вимог закону, в межах покладених на неї повноважень, зокрема і щодо виявлення незаконно проведених невідомими особами від її імені реєстраційних дій, які відповідач-3 як державний реєстратор не вчиняла.
Місцевим господарським судом встановлено, що приймаючи до розгляду скаргу відповідача-3, Мін`юст виходив із того, що державний реєстратор Калинченко В.В. дізналась про порушення її прав не раніше 20.01.2023, що вбачається із долучених до скарги від 26.01.2023 звітів. Інших доказів на підтвердження того, що відповідач-3 дізналася чи могла дізнатися про порушення її прав раніше вказаної дати, матеріали даної справи не містять.
Згідно із ч. 1, 3 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.
Верховний Суд неодноразово вказував на те, що тягар доказування покладається на обидві сторони спору. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.
При цьому відповідно до ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відтак враховуючи викладені державним реєстратором Калинченко В.В. у скарзі від 26.01.2023 пояснення та долучені до неї докази, зокрема сформовані 20.01.2023 звіти, за відсутності в матеріалах справи інших доказів на підтвердження того, що відповідач-3 знала про обставини прийняття від її імені таких рішень чи вчинення протиправних дій, чи могла припускати про високу вірогідність порушення своїх прав та, відповідно, дізнатися про порушення її прав раніше вказаної дати, з огляду на відсутність в особи обов`язку дізнаватися про порушення своїх прав, колегія суддів відхиляє доводи скаржника щодо пропуску державним реєстратором строку, передбаченого ч. 3 ст. 37 Закону № 1952-IV, на подачу скарги від 26.01.2023.
Колегія суддів наголошує, що відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Пунктом 2 Порядку № 1128 (в редакції, яка діяла до 01.01.2026) передбачено, що розгляд скарг у сфері державної реєстрації здійснюється Мін`юстом та його територіальними органами у межах компетенції, визначеної законом. Розгляд скарг у сфері державної реєстрації на предмет наявності (відсутності) порушень закону у рішеннях, діях або бездіяльності державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Мін`юсту здійснюється колегіально, крім випадку, передбаченого цим Порядком. Для забезпечення колегіального розгляду скарг у сфері державної реєстрації Мін`юстом чи його територіальними органами утворюються постійно діючі колегії з розгляду скарг у сфері державної реєстрації (далі - колегії), положення про які затверджуються Мін`юстом. Склад колегій затверджується Мін`юстом чи відповідним територіальним органом.
Відповідно до абзацу другого пункту 8 Порядку № 1128 (в редакції, яка діяла до 01.01.2026), якщо під час розгляду Мін`юстом скарги у сфері державної реєстрації відповідно до пункту 5 цього Порядку не виявлено підстав для відмови в її задоволенні чи підстав для пересилання її за належністю, проте встановлено наявність очевидних порушень закону в рішеннях, діях або бездіяльності державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Мін`юсту, розгляд такої скарги здійснюється Мін`юстом на підставі службової записки посадових осіб Мін`юсту, погодженої заступником Міністра, невідкладно без розгляду її колегіально.
Згідно з пунктом 9 Порядку № 1128 (в редакції, яка діяла на момент прийняття оскаржуваного наказу - 09.02.2023) під час розгляду скарги у сфері державної реєстрації Мін`юст чи відповідний територіальний орган встановлює наявність обставин, якими обґрунтовано скаргу, та інших обставин, які мають значення для її об`єктивного розгляду, зокрема, шляхом перевірки відомостей, що містяться в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно чи Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (далі - реєстри), у разі необхідності витребовує документи (інформацію) і вирішує: 1) чи мало місце рішення, дія або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації, територіального органу Мін`юсту; 2) чи було оскаржуване рішення, дія або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації, територіального органу Мін`юсту прийнято, вчинено на законних підставах; 3) чи належить задовольнити скаргу у сфері державної реєстрації або відмовити в її задоволенні; 4) чи можливо поновити порушені права або законні інтереси скаржника іншим способом, ніж визначено ним у скарзі у сфері державної реєстрації; 5) які рішення підлягають скасуванню або які дії, що випливають з факту скасування рішення або з факту визнання оскаржуваних дій або бездіяльності протиправними, підлягають вчиненню.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, за результатом розгляду скарги від 26.01.2023 Мін`юстом прийнято наказ № 556/5 від 09.02.2023 "Про задоволення скарги", за яким скаргу задоволено, скасовано, зокрема, рішення від 29.12.2021 № 62645104 в частині припинення запису про арешт № 30683643, а також рішення від 12.10.2022 № 65112219, прийняте державним нотаріусом Першої білгород-дністровської державної нотаріальної контори Одеської області Садановим О.В. про державну реєстрацію прав на це нерухоме майно.
З оскаржуваного наказу Мін`юсту (п. 6) вбачається, що внаслідок припинення арешту № 30683643 на підставі рішення від 29.12.2021 № 62645104, яке нібито прийнято державним реєстратором Калинченко В. В., державним реєстратором Садановим О.В. прийнято рішення від 12.10.2022 № 65112219, яким зареєстровано перехід права власності на виробничі будівлі МТФ № 4, розташовані за адресою: Одеська обл., Татарбунарський р-н, с. Дивізія, вул. Садова, буд. 108, від СПАТ "Україна" до ФГ "Анаста".
Обтяження у вигляді заборони вчинення реєстраційних дій (арешт № 30683643, який скасовано відповідним рішенням від 29.12.2021 № 62645104) накладено на підставі ухвали Печерського районного суду міста Києва від 13.02.2019 у справі № 757/7185/19-к та стосувалась всього нерухомого майна, яке належить СПАТ "Україна", в тому числі і виробничих будівель МТФ № 4.
Мін`юст у наказі від 09.02.2023 виходить із того, що рішення, зокрема рішення від 29.12.2021 № 62645104, прийняті за результатами розгляду заяв щодо інших об`єктів нерухомого майна, відмінних від тих, щодо яких прийняті оскаржувані рішення. Крім того, реєстраційні дії проведені за відсутності документів, що підтверджують факт виникнення, припинення арешту, іпотеки, заборони на об`єкти нерухомого майна.
Отже, Мін`юст констатував, що рішення від 29.12.2021 № 62645104 в частині припинення запису про арешт № 30683643 прийняте з порушеннями вимог статей 10, 18, 22, 24, 27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", а відтак підлягає скасуванню, проти чого позивач не заперечує та наказ від 09.02.2023 в цій частині не оскаржує.
Місцевий господарський суд правильно виснував, що наявність такого виду обтяження як "заборона вчинення реєстраційних дій в ДРРП з нерухомим майном" є підставою для зупинення проведення реєстраційних дій на підставі статті 25 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".
За таких обставин, рішення від 12.10.2022 № 62112219 є незаконним, оскільки, прийняте всупереч пункту 1 частини першої статті 25 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", а також пункту 17 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1127 ( в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 23.08.2016 № 553), тобто прийняте за наявності підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію права власності, що державним реєстратором зроблено не було.
Суд апеляційної інстанції зауважує, що за наявності чинного судового рішення та, відповідно, обтяження у вигляді заборони вчинення реєстраційних дій посилання скаржника на власні витяги з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно не свідчать про відсутність такого обтяження та не скасовують його. Крім того, рішення № 62645104 про припинення запису про арешт № 30683643 датоване 29.12.2021, відповідно витяг, зроблений у 2022 році, не може містити інформації щодо такого арешту.
Відтак, дослідивши матеріали справи, суд першої інстанції дійшов заснованого на законі висновку, що Мін`юст, здійснивши перевірку відомостей із реєстрів та повно і всебічно встановивши обставини, якими обґрунтовано скаргу від 26.01.2023, керуючись підпунктом 5 пункту 9 Порядку № 1128, належним чином встановив, що рішення від 12.10.2022 № 62112219, прийняте державним нотаріусом Садановим О.В., за яким було зареєстровано перехід права власності на виробничі будівлі МТФ № 4, розташовані за адресою: Одеська обл., Татарбунарський р-н, с. Дивізія, вул. Садова, буд. 108, від СПАТ "Україна" до ФГ "Анаста", підлягало скасуванню як похідне від рішення від 29.12.2021 № 62645104 в частині припинення запису про арешт № 30683643.
При цьому судом першої інстанції обґрунтовано відхилено твердження позивача про порушення Мін`юстом пункту 10 Порядку № 1128 під час розгляду скарги від 26.01.2026, позаяк розгляд зазначеної скарги здійснено відповідачем-1 у порядку, передбаченому абзацом другим пункту 8 Порядку № 1128, в силу положень якого в редакції, яка діяла на час розгляду скарги, якщо під час розгляду Мін`юстом скарги у сфері державної реєстрації відповідно до пункту 5 цього Порядку не виявлено підстав для відмови в її задоволенні чи підстав для пересилання її за належністю, проте встановлено наявність очевидних порушень закону в рішеннях, діях або бездіяльності державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Мін`юсту, розгляд такої скарги здійснюється Мін`юстом на підставі службової записки посадових осіб Мін`юсту, погодженої заступником Міністра, невідкладно без розгляду її колегіально.
Згідно з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 31.05.2023 у справі № 910/18193/21, Порядок № 1128 та Закон України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" не містять переліку та критеріїв оцінки віднесення правопорушень у сфері державної реєстрації до очевидних, тому наявність підстав для віднесення конкретного правопорушення до категорії очевидних оцінюється безпосередньо Мін`юстом під час розгляду скарги в силу наявності дискреційних повноважень. 
Вказане свідчить про те, що саме Мін`юст, отримавши скаргу на реєстраційні дії та встановивши очевидні порушення закону в рішеннях, діях або бездіяльності державного реєстратора, здійснює її розгляд невідкладно без розгляду її колегіально (пункт 130 постанови Верховного суду від 21.06.2023 у справі № 910/2529/22).
Судом першої інстанції слушно враховано, що в даному випадку до відзиву на позовну заяву відповідачем-1 було додано службову записку від 08.02.2023 № 409-33.1.1-23, підписану посадовими особами Мін`юсту, а саме: директором департаменту (керівником офісу) Офісу протидії рейдерству Віктором Дубовиком, заступником директора департаменту Оленою Антонюк, заступником директора департаменту (керівника офісу) - начальником Управління Іваном Кородюком, заступником начальника управління - начальником відділу Анастасією Книжник, заступником начальника управління - начальником відділу Олегом Лук`янчиковим, заступником начальника відділу Софією Ковальчук, головним спеціалістом Анастасією Ткаченко та погоджену першим заступником Міністра юстиції України Євгенієм Горовцем.
Відповідно до змісту зазначеної службової записки було рекомендовано, зокрема, згідно з абзацом другим пункту 8 Порядку № 1128 розглянути скаргу від 26.01.2023 невідкладно без розгляду її колегіально (тобто без повідомлення заінтересованих осіб) та задовольнити.
Посилання скаржника на неправомірне подання Мін`юстом, на виконання вимог суду 11.06.2026, скріншоту з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та дослідження такого судом першої інстанції, колегія суддів відхиляє з огляду на те, що необхідність вчинення вказаних дій відповідачем-1 була зумовлена вимогою суду та відповідає ч. 2 ст. 74 ГПК України, яка унормовує, що у разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.
Доводи скаржника в частині того, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо правового статусу ФГ "Анаста" та фактично ототожнив позивача із співвласником майна СПАТ "Україна", колегією суддів відхиляються з огляду на наявні в матеріалах справи договір купівлі-продажу майна від 20.09.2017, укладений між ФГ "Анаста" (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Агроінвестгруп" (продавець), предметом якого є майно, що складається із 159/1000 часток, належних продавцю виробничих будівель МТФ № 4, які розташовані за адресою: Україна, Одеська область, Татарбунарський район, с. Дивізія, вулиця Садова, будинок № 108, та договір від 20.09.2017 поділу виробничих будівель МТФ № 4, що є спільною частковою власністю (відповідно до якого ФГ "Анаста" належить 159/1000 часток таких будівель, а СПАТ "Україна" - 841/1000).
Відтак, враховуючи презумпції цивільного права про те, що власність зобов`язує (частина четверта статті 319 Цивільного кодексу України), колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції, що ФГ "Анаста" як співвласник виробничих будівель МТФ № 4 на праві спільної часткової власності, не міг не знати про наявність ухвали Печерського районного суду міста Києва від 13.02.2019 у справі № 757/7185/19-к, якою заборонено вчинення будь-яких реєстраційних дій у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно з нерухомим майном, що належить СПАТ "Україна".
Суд апеляційної інстанції також відхиляє як такі, що спростовуються мотивувальною частиною оскаржуваного судового рішення доводи скаржника щодо ненадання місцевим господарським судом оцінки доводам позивача щодо порушення його конституційного права власності та права на мирне володіння належним майном унаслідок прийняття Мін`юстом наказу № 556/5 від 09.02.2023.
З огляду на викладене, правомірним є висновок місцевого господарського суду про відмову в задоволенні позову.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
У справі "Трофимчук проти України" (№ 4241/03, § 54, ЄСПЛ, 28 жовтня 2010 року) Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.
Колегія суддів апеляційної інстанції з огляду на викладене зазначає, що в даній справі надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.
Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги
Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За результатами перегляду даної справи колегія суддів дійшла висновку про те, що місцевим господарським судом було повно, всебічно та об`єктивно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також правильно застосовано норми матеріального і процесуального права, у зв`язку із чим правові підстави для зміни чи скасування оскаржуваного у даній справі судового рішення відсутні.
За таких обставин, підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.
Судові витрати
У зв`язку з відсутністю підстав для задоволення апеляційної скарги витрати зі сплати судового збору за її подання відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на скаржника.

Керуючись ст. 74, 129, 269, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Фермерського господарства "Анаста" залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 25.06.2026 у справі № 910/8366/24 залишити без змін.
3. Витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покласти на скаржника.
4. Матеріали даної справи повернути до місцевого господарського суду.
5. Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строк, передбачені ст. 287-289 Господарського процесуального кодексу України.
Повна постанова складена 14.09.2026.

Головуючий суддя А.М. Демидова 

Судді І.П. Ходаківська

С.В. Владимиренко