Справа № 152/627/26
2/152/705/26 

Р І Ш Е Н Н Я
іменем України

24 серпня 2026 року          м. Шаргород

Шаргородський районний суд Вінницької області у складі:
головуючого – Войнаровського І.В.,
розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Славінська Наталія Леонтіївна до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за порушення строків сплати аліментів, 
у с т а н о в и в :
22 квітня 2026 року адвокат Славінська Н.Л. звернулася до Шаргородського районного суду в інтересах ОСОБА_1 (далі – позивачка) з позовом до ОСОБА_2 (далі – відповідач) про стягнення неустойки (пені) за порушення строків сплати аліментів.
Позов обґрунтований тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . На підставі судового наказу Шаргородського районного суду від 08 лютого 2013 року з відповідача на користь позивачки на утримання сина стягнуто аліменти щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Відповідач належним чином обов`язок зі сплати аліментів не виконував, сплачував їх нерегулярно та не в повному обсязі, а упродовж 2024-2025 років, за твердженням позивачки, взагалі не сплачував. Внаслідок цього утворилася заборгованість зі сплати аліментів, яка станом на 06 березня 2026 року, згідно з розрахунком державного виконавця, становила 84945,28 грн. Зазначає, що відповідач умисно ухиляється від виконання судового наказу про стягнення аліментів, приховує доходи, здійснює ремонтні роботи та роботи з обслуговування автомобілів без повідомлення державного виконавця, змінює місце проживання, не повідомляючи про це орган державної виконавчої служби, а також не надав доказів наявності об`єктивних причин, які перешкоджали б йому сплачувати аліменти.
У зв`язку із викладеним представник позивачки просить стягнути з ОСОБА_2 на користь позивачки неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання сина ОСОБА_3 за 2024 рік, 2025 рік та січень-лютий 2026 року в розмірі 77688,40 грн, а також понесені витрати на професійну правничу допомогу в сумі 4 000 грн.
Ухвалою суду від 29 квітня 2026 року прийнято до розгляду дану позовну заяву та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с.48). 
Сторони належним чином повідомлені про дату та час розгляду справи.
Разом з позовною заявою, представником позивачки подано клопотання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження, в якому вона просить здійснювати розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с.24) та заяву про заочний розгляд справи, в якій вона просить у випадку виникнення умов, передбачених ч. 1 ст. 280 ЦПК України, здійснювати заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення (а.с.21).
Відповідач про розгляд справи повідомлений своєчасно та належним чином, шляхом розміщення оголошення про розгляд справи на офіційному веб-сайті судової влади України (а.с.57).
Розглянувши подані документи та матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позивачки, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд установив наступні обставини.
Відповідно до копії розрахунку зі сплати аліментів по виконавчому провадженню АСВП №39271546 за виконавчим листом 152/261/13-ц від 13 травня 2013 року, загальна заборгованість ОСОБА_2 за 2023 рік становила 32385,32 грн (а.с.11).
Згідно із копією розрахунку зі сплати аліментів по виконавчому провадженню АСВП №39271546 за виконавчим листом 152/261/13-ц від 13 травня 2013 року, загальна заборгованість ОСОБА_2 за 2024 рік становила 62257,28 грн (а.с.12).
Відповідно до копії розрахунку зі сплати аліментів по виконавчому провадженню АСВП №39271546 за виконавчим листом 152/261/13-ц від 13 травня 2013 року, загальна заборгованість ОСОБА_2 за 2025 рік становила 81433,28 грн (а.с.12 на звороті).
Згідно із копією розрахунку зі сплати аліментів по виконавчому провадженню АСВП №39271546 за виконавчим листом 152/261/13-ц від 13 травня 2013 року, загальна заборгованість ОСОБА_2 за січень-лютий 2026 року становила 84945,28 грн (а.с.13).
Згідно із копією рішення Шаргородського районного суду Вінницької області від 02 квітня 2013 року по справі №152/262/13, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований Могилів-Подільським районним управлінням юстиції Вінницької області 18 березня 2009 року, актовий запис за № 33, було розірвано (а.с.27).
Відповідно до розрахунку, проведеного адвокатом Славінською Н.Л., загальна пеня за період з 2024 року по лютий 2026 року становить 77688,40 грн (а.с.31).
Згідно з копії свідоцтва про народження, ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Джурин Шаргородського району Вінницької області. Батьком дитини записаний ОСОБА_2 , а матір`ю – ОСОБА_1 (а.с.32).
Відповідно до копії судового наказу Шаргородського районного суду Вінницької області від 08 лютого 2013 року по справі 152/261/13-ц, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 в розмірі 30% прожиткового мінімуму доходів громадян, щомісячно, починаючи з 05 лютого 2013 року і до його повноліття (а.с.35).
Згідно копії ухвали Шаргородського районного суду Вінницької області від 26 березня 2026 року по справі №152/261/13-ц, було постановлено виправити помилку в судовому наказі Шаргородського районного суду Вінницької області від 08 лютого 2026 року (справа №152/261/13-ц), що був виданий за заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання дитини, зазначивши в тексті судового наказу по батькові дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у всіх відмінках з « ОСОБА_5 » на « ОСОБА_6 » (а.с.36).
Відповідно до копій роз`яснень Могилів-Подільської виконавчої служби від 20 лютого 2023 року, 25 червня 2025 року та 06 березня 2026 року, ОСОБА_1 було роз`яснено її право про звернення до органів досудового розслідування із заявою про вчинення ОСОБА_2 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 Кримінального кодексу України (а.с.38-39).
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
У ч. 1 та ч. 2 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно із ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
Відповідно до ст. 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.
За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина третя статті 181 СК України).
Частиною 1 та 2 ст. 196 СК України встановлено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. У разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України "Про виконавче провадження", максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України "Про виконавче провадження"
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14.12.2020 у справі № 661/905/19 (провадження № 61-16670 сво 19) вказано, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Стягнення пені, передбаченої абзацом першим частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти.
У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. У такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Тобто відповідач зобов`язаний довести відсутність його вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів і сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України.
При цьому стягнення пені, передбаченої абз. першим ч. 1 ст. 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти.
Відповідно до ч. 1-3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
За приписами ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Пунктом 2 Постанови пленуму Верховного суду України № 14 від 18 грудня 2009 року встановлено, що обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.
Судом встановлено, що на підставі судового наказу Шаргородського районного суду Вінницької області від 08 лютого 2013 року з відповідача ОСОБА_2 на користь позивачки ОСОБА_1 стягуються аліменти на утримання їхнього неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Вказаний обов`язок відповідачем належним чином не виконувався, у зв`язку з чим утворилася заборгованість зі сплати аліментів, яка, відповідно до розрахунку державного виконавця, станом на 06 березня 2026 року становила 84945,28 грн. Доказів погашення зазначеної заборгованості, а також доказів наявності об`єктивних причин, які перешкоджали відповідачу належним чином виконувати обов`язок зі сплати аліментів, матеріали справи не містять. Таким чином, суд приходить до висновку, що заборгованість зі сплати аліментів виникла з вини відповідача, який не довів вжиття ним усіх залежних від нього заходів для належного виконання свого обов`язку зі сплати аліментів. Відтак, у позивачки виникло право на стягнення з відповідача неустойки (пені), передбаченої частиною першою статті 196 СК України. Наданий представником позивачки розрахунок неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів за 2024 рік, 2025 рік та січень-лютий 2026 року на загальну суму 77688,40 грн відповідає встановленим судом обставинам справи. Відповідачем зазначений розрахунок не спростований. З урахуванням наведеного суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів є обґрунтованими та підлягають задоволенню у розмірі 77688,40 грн.
З огляду на зазначене, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню неустойка за прострочення сплати аліментів на утримання дитини у розмірі 77688,40 грн, відтак, позовні вимоги підлягають задоволенню повністю.
Згідно з пунктом 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує як розподілити між сторонами судові витрати.
Із матеріалів справи вбачається, що позивачці правова допомога надавалась адвокатом Славінською Наталією Леонтіївною, що підтверджується договором №24/2-2/26 про надання правової (правничої) допомоги у цивільній справі від 24 лютого 2026 року та ордером на надання правничої допомоги серії АВ №1276624 від 25 лютого 2026 року.
Відповідно до копії детального опису виконаних робіт (наданих послуг), розрахунку витрат на правничу допомогу та копій квитанції АТ КБ «ПриватБанк», позивачці надано юридичні послуги, за що позивачкою сплачено адвокату суму гонорару в загальному розмірі 4000 грн за надані послуги.
Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.
Право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року №13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року №23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року №6-рп/2013).
Пунктом 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року №23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу – це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.
Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (ст.15 ЦПК України).
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 ч.3 ст.2 ЦПК України).
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 ЦПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України); 3) розподіл судових витрат між сторонами (стаття 141 ЦПК України). 
Відповідно до частин першої та другої статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Частиною 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Згідно з ч. 3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Водночас зі змісту ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.
Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Суд враховує те, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із ціною позову та/або значенням справи для сторони, складністю справи та виконаними адвокатом роботами, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт.
Крім того, суд зауважує, що провадження у справі здійснювалося в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, тому представник позивачки не приймала участі в судових засіданнях, що враховується судом при розподілі витрат на правничу допомогу. 
Суд вважає, що зазначена сума витрат на правничу допомогу в сумі 4000 грн є співмірною зі складністю справи, яка є малозначною, та обсягом наданих адвокатських послуг.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Згідно з ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
При зверненні до суду з позовом ОСОБА_1 не сплачено судовий збір, оскільки позивачка звільнена від його сплати.
Таким чином, підлягає стягненню з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 1331,20 грн. відповідно до вимог ст.141 ЦПК України.
Керуючись статтями 12, 13, 76-81, 89, 137, 141, 259, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 155, 196 СК України, суд, - 
у х в а л и в:
Позов ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Славінська Наталія Леонтіївна до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пеня) за порушення строків сплати аліментів – задовольнити.
Стягнути із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованого по АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрованої по АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у розмірі 77688 (сімдесят сім тисяч шістсот вісімдесят вісім) гривень 40 копійок.
Стягнути з ОСОБА_2 до Державного бюджету судовий збір в сумі 1331 (одну тисячу триста тридцять одну) гривню 20 копійок.
Стягнути із ОСОБА_2  на користь ОСОБА_1  понесені судові витрати на правничу допомогу у розмірі 4000 (чотири тисячі) гривень.

Згідно зі статтями 273, 354, 355 ЦПК України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Вінницького апе ляційного суду.
Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя І.В. Войнаровський