ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

31 серпня 2026 року | м. Чернігів

Унікальний номер справи № 735/263/26
Головуючий у першій інстанції – Грушко О. П.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1614/26

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді Любчика О.В.,
суддів Разгуляєвї О.В., Стельмаха А.П., 
сторони справи: 
позивач Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Позика», 
відповідач ОСОБА_1 ,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Позика» на рішення Коропського районного суду Чернігівської області від 04 травня 2026 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія «Позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

у березні 2026 року ТОВ «ФК «Позика» звернулось до суду з позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за Кредитним договором № 38038304 від 25 серпня 2021 року в розмірі 20 400,00 грн, судовий збір у розмірі 2 662,40 грн, витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5 500,00 грн.
Позовні вимоги мотивовані тим, що 25 серпня 2021 року між ТОВ «Фінансова компанія «Ірбіс» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № 38038304 в електронній формі на суму 6 000 грн. 01 вересня 2025 року між ТОВ «Фінансова компанія «Ірбіс» та ТОВ «Фінансова компанія «Позика» укладено договір факторингу № 01092025/1 відповідно до якого, ТОВ «Фінансова компанія «Ірбіс» відступило ТОВ «Фінансова компанія «Позика» право вимоги коштів з відповідача. Відповідач порушила умови кредитного договору № 38038304 і має заборгованість в сумі 20 400,00 грн., яка складається з: заборгованості за тілом кредиту - 6000,00 грн; за відсотками - 14 400,00 грн. 
Рішенням Коропського районного суду Чернігівської області від 04 травня 2026 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.
Не погодившись із вказаним рішенням суду ТОВ «ФК «Позика» подало апеляційну скаргу, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю, вирішити питання судових витрат.
Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що рішення суду є незаконним. 
Апелянт посилається на помилковість висновків суду, неповне дослідження доказів, неправильне застосування норм матеріального права та надмірний формальний підхід до оцінки документів.
Зазначає, що положення кредитного договору підтверджують добровільність укладення правочину, належне інформування клієнта та дотримання товариством вимог законодавства при наданні фінансової послуги.
Вказує, що кредитний договір підписаний відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором 428967, що підтверджує укладання між нею та первісним кредитором такого правочину в електронній формі.
Крім того, позивачем надано суду документи на підтвердження надання кредитних коштів позичальнику: кредитний договір, який містить підписи обох сторін, розрахунок заборгованості, лист ТОВ «Універсальні платіжні рішення» в якому виснується, що у відповідності до кредитного договору було успішно перераховано кошти на платіжну картку клієнта від ТОВ «ФК «Ірбіс», даний документ є допустимим доказом фактичного перерахування кредитних коштів, адже містить усі обов`язкові реквізити електронного документа, що забезпечує автентичність і цілісність документа та підтверджує його юридичну силу і містить унікальні ідентифікаційні дані транзакції, що унеможливлює підробку або сумнів у достовірності операції.
Звертає увагу, що судом безпідставно було відмовлено у задоволенні клопотання про витребування доказів, мотивуючи відмову пропуском процесуальних строків.
Відзив на апеляційну скаргу в порядку статті 360 ЦПК України не надходив.
Згідно із частиною першою статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Частиною першою статті 7 ЦПК України встановлено, що розгляд справ у судах проводиться усно і відкрито, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Такий випадок передбачено у частині тринадцятій статті 7 ЦПК України, згідно з якою розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Відповідно до ухвали апеляційного суду від 19.06.2026 перегляд справи в апеляційному порядку здійснено без повідомлення (виклику) учасників справи.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Як зазначено у ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Судом встановлено, що 25.08.2021 між ТОВ «ФК «Ірбіс» та ОСОБА_1 в електронній формі укладено договір про надання фінансового кредиту № 38038304 у відповідності до Закону України «Про електронну комерцію» шляхом підписання електронним підписом позичальника (а.с. 18-21).
Пунктом 3.1 договору передбачено, що товариство надає кредит клієнту в розмірі 6 000,00 грн з оплатою по процентній ставці, що вираховується в наведеному графіку згідно пункту 3.2 цього договору, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити передбачені цим договором проценти у строки та на умовах даного договору.
За користування кредитом клієнт зобов`язаний сплатити товариству стандартну процентну ставку у розмірі 3%. Стандартна процентна ставка застосовується у межах строку, визначеного у п.4.2. цього договору та у межах нового стандартного періоду строку кредитування, якщо відбулось продовження строку кредитування за ініціативою клієнта (п.3.2. договору).
За п.3.2.1., 3.2.2. договору передбачено пільгову процентну ставку 2 % (30 календарних днів з 25.08.2021 по 24.09.2021) та стандартну - 3% (60 календарних днів з 25.09.2021 по 23.11.2021) від суми наданого кредиту.
Клієнт зобов`язується повністю повернути кредит та сплатити відсотки, що були нараховані за кредитом до 23.11.2021, шляхом перерахування відповідної суми на поточний рахунок товариства (п.4.2. договору).
Згідно з пунктом 4.1 договору видача (надання) товариством кредиту клієнту за цим договором проводиться протягом трьох операційних банківських днів з моменту укладення цього договору шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок клієнта, операції за яким можуть здійснюватися з використанням платіжної картки, реквізити якої зазначені клієнтом у особистому кабінеті, та яка визначена клієнтом у якості основної платіжної картки.
У пункті 5.11.1 договору зазначено, що процентна ставка є фіксованою та складає 2% в день, реальна річна процентна ставка за кредитом складає 720%.
Пунктом 11.1 договору визначено, що він набирає чинності з моменту його укладення і діє до 23.11.2021, але у будь-якому випадку до повного виконання клієнтом зобов`язань за цим договором.
У додатку № 1 до договору про надання фінансового кредиту від 25.08.2021 № 38038304 сторони погодили графік погашення боргу (а.с.20 зворот).
Згідно довідки про ідентифікацію клієнта від 01.09.2025, акцепт оферти позичальником (підписання договору електронний підписом одноразовим ідентифікатором) для укладення договору № 38038304 підписано унікальним ідентифікатором 428967, направленим на номер 0689003506, номер карти НОМЕР_1 (а.с.14).
Листом ТОВ «Універсальні платіжні рішення» від 23.10.2025 за №3152_251023163732 підтверджується факт перерахування 25.08.2021 ТОВ «ФК «Ірбіс» через ТОВ «Універсальні платіжні рішення», який надає послуги з переказу коштів в національній валюті без відкриття рахунків через систему iPay.ua за договором на переказ коштів №ФК-П-21/04-21 від 06.04.2021, в сумі 6 000,00 грн. на банківський рахунок клієнта за реквізитами платіжної карти № НОМЕР_1 (а.с.26).
01 вересня 2025 року між ТОВ «ФК «Ірбіс» та ТОВ «ФК «Позика» укладено договір факторингу № 01092025/01, за умовами якого клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені в реєстрі прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та сплатити клієнту суму фінансування за таке відступлення на умовах визначених цим договором (а.с.22-23).
01 вересня 2025 року між ТОВ «ФК «Ірбіс» та ТОВ «ФК «Позика» підписано акт приймання-передачі реєстру боржників від 01 вересня 2025 року за договором факторингу №01092025/01 від 01.09.2025 (а.с.23 зворот-24).
Відповідно до Витягу з Реєстру Боржників за договором факторингу №01092025/01 від 01.09.2025, ТОВ «ФК «Позика» набуло права грошової вимоги до Боржників, в тому числі до ОСОБА_1 за кредитним договором від 25.08.2021 № 38038304 в розмірі 20 400,00 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту становить 6 000,00 грн; заборгованість за відсотками становить 14 400,00 грн (а.с.12).
Відповідно до розрахунку заборгованості ТОВ «ФК «Ірбіс» за договором про надання фінансового кредиту від 25.08.2021 № 38038304 заборгованість ОСОБА_1 станом на 01.09.2025 становить 20 400,00 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту становить 6 000,00 грн; заборгованість за відсотками становить 14 400,00 грн (а.с.30-31).
Між сторонами виник спір з приводу неналежного виконання зобов`язань позичальником за договором кредиту, внаслідок чого виникла заборгованість.
За правилом ч.1 ст.205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до чч.1,2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
У відповідності до ст.6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1 ст.627 ЦК України).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч.2 ст.639 ЦК України).
Абзац другий ч.2 ст.639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.
Будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України).
Як вбачається з матеріалів справи, кредитний договір був укладений сторонами в електронній формі.
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Згідно з п.6 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
При цьому одноразовий ідентифікатор це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (п.12 ч.1 ст.3 Закону).
Відповідно до ч.3 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч.4 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Згідно із ч.6 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
За правилом ч.8 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі, якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст.12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Таким чином, укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Згідно зі ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.
Згідно із ст.1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з недоведеності факту перерахування відповідачу кредитних коштів 25.08.2021 у сумі 6 000 грн ТОВ «Фінансова компанія «Ірбіс».
Апеляційний суд не погоджується із такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
Як було зазначено вище, листом ТОВ «Універсальні платіжні рішення» від 23.10.2025 за №3152_251023163732 підтверджено перерахування 25.08.2021 ТОВ «ФК «Ірбіс» через ТОВ «Універсальні платіжні рішення», який надає послуги з переказу коштів в національній валюті без відкриття рахунків через систему iPay.ua за договором на переказ коштів №ФК-П-21/04-21 від 06.04.2021, ОСОБА_1 кредитних коштів в сумі 6 000,00 грн. на банківський рахунок клієнта за реквізитами платіжної карти № НОМЕР_1 (а.с.26).
Вказана інформація узгоджується із довідкою від 01.09.2025 ТОВ «ФК «Ірбіс» про ідентифікацію клієнта ОСОБА_1 , відповідно до якої відповідач ідентифікована при акцептуванні оферти для укладення договору №38038304 та надала інформацію про номер телефону НОМЕР_2 та номер банківської картки НОМЕР_1 . 
Водночас, доказів того, що картка з номером НОМЕР_1 ОСОБА_1 не належить, та на неї 25.08.2021 не було перераховано кредитні кошти у розмірі 6 000,00 грн за договором № 38038304, матеріали справи не містять і відповідачем вказане не спростовано.
Згідно інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань первісний кредитор - ТОВ «ФК «Ірбіс»» є фінансовою установою, яка здійснює діяльність – 64.92 інші види кредитування. ТОВ «ФК «Ірбіс» не є банківською установою, не відкривало позичальнику рахунок у банку, а лише перерахувало за допомогою ТОВ «Універсальні платіжні рішення» кредитні кошти на вже наявну у неї картку, тому ані первісний кредитор ТОВ «ФК «Ірбіс», ані позивач ТОВ «ФК «Позика» не мають можливості сформувати та надати банківську виписку за рахунком. 
Таким чином, висновок суду про недоведеність перерахування відповідачці кредитних коштів не ґрунтується на встановлених обставинах справи, а тому є незаконним.
Оскільки всупереч наведеним нормам закону та умовам спірного договору відповідач не виконала свої зобов`язання щодо погашення заборгованості за договором у встановлений ним строк, позовні вимоги про стягнення з ОСОБА_1 тіла кредиту у розмірі 6000 грн підлягають задоволенню.
Щодо вимог в частині стягнення заборгованості за відсотками, апеляційний суд зазначає наступне.
Як встановлено судом, на умовах, встановлених договором, позичальник зобов`язується сплатити проценти за користування ним.
Відповідач на час укладення кредитного договору була обізнана з процентною ставкою за користування кредитними коштами, орієнтовним розміром кредиту, загальною вартістю кредиту. Проте свої зобов`язання у визначений договором строк щодо повернення кредиту, сплати процентів не виконувала.
Кредитний договір містить інформацію як про суму кредиту, так і детальний розпис його сукупної вартості, розмір процентних ставок, строк кредитування, строк дії договору, порядок розрахунків та всі інші істотні умови, передбачені законодавством України.
Пунктом 3.2 договору від 25.08.2021 № 38038304 визначено, що за користування кредитом клієнт зобов`язаний сплатити товариству: за пільговий період 30 календарних днів з 25.08.2021 по 24.09.2021 пільгову процентну ставку (знижку) в розмірі 2%; за стандартний період 60 календарних днів з 25.09.2021 по 23.11.2021 стандартну процентну ставку в розмірі 3%. Стандартна процентна ставка застосовується в межах строку, визначеного в пункті 4.2 цього договору та в межах нового стандартного періоду строку кредитування, якщо відбулось продовження строку кредитування за ініціативою клієнта.
Відповідач була ознайомлена з усіма умовами договору та погодилася з ними.
Зобов`язання за договором щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків відповідач не виконала належним чином, у тому числі не повернула тіло кредиту та нараховані проценти за користування кредитними коштами.
Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Згідно з частиною 5 статті 18 Закону «Про захист прав споживачів» якщо положення договору визнано несправедливим, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.
Умови укладеного між сторонами кредитного договору не є нікчемними в силу положень частини 2 статті 215 ЦК України.
Підписавши вказаний договір, відповідач добровільно погодилася на визначені в ньому істотні умови кредитування та взяла на себе відповідні зобов`язання. 
Відповідно до постанови Об`єднаної палати Верховного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 320/8618/15 (провадження № 61-4393сво18): «суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми, які підлягають стягненню. Нарахування позивачу пені (штрафу тощо) є лише попередньою фіксацією факту порушення цивільно-правових зобов`язань, яка безпосередньо не впливає на права позивача. Відповідний розрахунок може бути письмовим доказом, який у разі виникнення спору між сторонами повинен оцінюватися судом відповідно до вимог процесуального законодавства» 
Отже, проценти у розмірі 14 400 грн, відповідно до розрахунку заборгованості за договором про надання фінансового кредиту № 38038304, нараховані у межах строку кредитування та є простроченими. 
Відповідачем на спростування розміру заборгованості контррозрахунку не надано.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Позика» заборгованості за кредитним договором у повному обсязі.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Як зазначено у п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Оскільки судом першої інстанції неправильно застосвані норми матеріального права, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення Коропського районного суду Чернігівської області від 04 травня 2026 року скасуванню з ухваленням апеляційним судом рішення про задоволення позовних вимог.
Відповідно до приписів частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
За подання позовної заяви до суду першої інстанції ТОВ «ФК «Позика» сплачено судовий збір в розмірі 2 662 грн 40 коп (а.с.1), за подання апеляційної скарги в розмірі 3 993 грн 60 коп. (а.с.61).
Таким чином, стягненню підлягає судовий збір за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанцій в розмірі 6 656 грн 00 коп.
Відповідно до ч. 1 ст.133 ЦПК України судові витрати, у тому числі складаються з витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Частиною 3 ст. 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно з приписами ст. 137 ЦПК України розмір гонорару адвоката визначається договором про надання правничої допомоги.
ТОВ «ФК «Позика» на підтвердження понесення витрат на правничу допомогу надано договір про надання правової допомоги № 3949334/01 від 02.01.2026 (а.с.15-17), додаткову угоду № 38038304 до договору про надання правової допомоги № 3949334/01 від 02.01.2026 (а.с.25), відповідно до п.4.9 якої клієнт здійснює виконавцю оплату юридичних послуг здійснюється після фактичного надання послуг, копію Акту надання послуг на підтвердження факту надання правової допомоги від 16.02.2026 (а.с.10).
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат».
У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 28 листопада 2002 року у справі «Lavents v. Latvia» (заява № 58442/00), зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення ЄСПЛ від 23 січня 2014 року у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України», заява № 19336/04).
Враховуючи викладене, керуючись принципами розумності та справедливості, повне задоволення позовних вимог, а також відсутності заперечень з боку відповідача щодо розміру витрат на правничу допомогу, апеляційний суд дійшов висновку, що з відповідачки на користь Товариства у відшкодування витрат на правову допомогу в суді першої інстанції слід стягнути 5 500,00 грн.
Керуючись ст. 137, 141, 367, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Позика» – задовольнити.
Рішення Коропського районного суду Чернігівської області від 04 травня 2026 року – скасувати.
Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості – задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНКОПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Позика» (ЄРДПОУ 39493634, адреса: вул.Симона Петлюри, 21/1, м.Бровари Київська область) заборгованість за Договором про надання фінансового кредиту № 38038304 від 25 серпня 2021 року у розмірі 20 400 грн, судовий збір за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанцій 6 656 грн, а також витрати на правничу допомогу у розмірі 5 500 грн.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: Судді: