Справа № 367/5698/26
Провадження №2/367/6284/2026

РІШЕННЯ
Іменем України

27 серпня 2026 року Ірпінський міський суд Київської області у складі:
головуючого судді - Горбачової Ю.В.,
з секретарем с/з - Музикою Є.О.,
за участі: позивача - ОСОБА_1 ,
представника відповідача - адвоката Лисенка С.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ірпінь матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_1 про збільшення розміру аліментів на утримання дітей,
ВСТАНОВИВ:

До Ірпінського міського суду Київської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_1 про збільшення розміру аліментів на утримання дітей., в якому позивач просить збільшити розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_1 на утримання дітей ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та визначити їх розмір у твердій грошовій сумі у розмірі 10 000 (десять тисяч) гривень на кожну дитину щомісячно, що в загальному становить 20 000 (двадцять тисяч) гривень щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви і до досягнення дітьми повноліття.
В обґрунтування позову зазначено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано на підставі рішення Вишгородського районного суду Київської області від 15 лютого 2024 року.
Від шлюбу сторони мають двох дітей: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Згідно з рішенням Виконавчого комітету Ірпінської міської ради Київської області від 08 липня 2025 року № 937 місце проживання дітей визначено разом з матір`ю ОСОБА_1 .
Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 20 травня 2024 року з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання дітей у твердій грошовій сумі у розмірі 5 000 (п`ять тисяч) гривень на кожну дитину щомісячно, що в сукупності становить 10 000 (десять тисяч) гривень на місяць. Позивач зазначає, що зазначене рішення виконується, однак визначений розмір аліментів не забезпечує належного рівня утримання дітей та не відповідає їхнім реальним потребам.
Позивач вказує, що після ухвалення рішення Вишгородського районного суду Київської області від 20 травня 2024 року, яким визначено розмір аліментів, істотно змінилися обставини, що мають значення для визначення їх розміру. Зокрема, з часу ухвалення зазначеного рішення об`єктивно зросли витрати на утримання дітей, що включають витрати на харчування, одяг, навчання, медичне забезпечення, а також їх фізичний та інтелектуальний розвиток. Крім того, позивач вказує на загальновідомі економічні процеси, зокрема зростання рівня інфляції та прожиткового мінімуму, що безпосередньо впливає на вартість забезпечення належних умов життя дітей.
Позивач зазначає, що відповідач є працездатною особою, має стабільний дохід, а також володіє нерухомим майном та іншими активами, що свідчить про його реальну платоспроможність та можливість брати участь в утриманні дітей у більшому обсязі.
Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 18 травня 2026 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, справу призначено до судового розгляду по суті.
У судовому засіданні 14.07.2026 позивач просила задовольнити позов, посилаючись на викладені нею обставини.
У судовому засіданні 14.07.2026 представник відповідача просив відмовити у задоволення позову в повному обсязі, зазначаючи, що відповідач, окрім сплати аліментів, надає дітям додаткову матеріальну допомогу, а позивач не навела належних обґрунтувань для збільшення розміру аліментів. Також просив врахувати поданий відзив.
Заслухавши думку учасників, дослідивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, надавши оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясуванні обставин справи, суд дійшов висновку, що позовна заява не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ч. 1 ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ч. 2 ст. 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Ч. 5 та 6 ст. 81 ЦПК України встановлено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі та застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_1 з 27.04.2011 перебували у зареєстрованому шлюбі, рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 15 лютого 2024 року шлюб було розірвано, що підтверджується копією рішення Вишгородського районного суду Київської області від 15.02.2024
Від шлюбу сторони мають двох дітей: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 26.07.2011, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Вишгородського районного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 203, та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вишгородського районного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 109.
Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 20 травня 2024 року з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання дітей - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у твердій грошовій сумі у розмірі 5 000 (п`ять тисяч) гривень на кожну дитину щомісячно, що підтверджується копією рішення Вишгородського районного суду Київської області від 20.05.2024.
Позивач зазначає, що зазначене рішення виконується, однак визначений розмір аліментів не забезпечує належного рівня утримання дітей та не відповідає їхнім реальним потребам.
Згідно з копією рішення Виконавчого комітету Ірпінської міської ради Київської області від 08 липня 2025 року «Про визначення місця проживання малолітніх дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з матір`ю» місце проживання дітей ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , визначено разом з матір`ю ОСОБА_1 .
Відповідач скористався своїм правом на подання відзиву на позовну заяву, в якому зазначено, що підстав для збільшення розміру аліментів на даний час - немає, оскільки матеріальний стан відповідача не покращився та відсутні будь-які фактори, які можуть слугувати підставою для збільшення розміру аліментів. Крім того, майновий стан відповідача не змінився від моменту первісного призначення аліментів, доходи не збільшилися, майна ніякого не придбавав і не купував. Позивач не довела, що витрати на утримання дітей збільшилися і у зв`язку з цим постала потреба збільшити розмір аліментів. Позивачем не наведено конкретний перелік витрат, які здійснюються на дітей та на що конкретно не вистачає аліментів. Відповідач щомісячно сплачує аліменти, заборгованості зі сплати немає. Крім того, відповідач зазначає, що додатково фінансово допомагає дітям, окрім сплати аліментів. До прикладу, батько накопичив кошти і оплатив доньці відпочинок у Карпатах - 25 000 гривень; сину - курси з програмування - 27 000 гривень. Також, відповідач, окрім сплати аліментів, надає кишенькові кошти дітям, оплачує мобільний зв`язок, необхідні речі, взуття, вітає зі святами. Згідно відповіді на адвокатський запит діти навчаються в Ірпінському ліцеї «Мрія» на безоплатній основі, забезпеченні всім необхідним для навчання, що підтверджується відповіддю на адвокатський запит, яка оформлена листом за вих. № 62 від 10.06.2026 року. Також відповідач зазначає, що має проблеми зі здоров`ям: двобічна плоско-вальгусна деформація гомілково-стопних суглобів І ступеня. Правобічна п`яткова шпора. Викладене підтверджується консультаційним висновком спеціаліста від 14.09.2024 року, при цьому ці обставини виникли вже після первісного призначення аліментів за рішення суду, також відповідач мав розрив колінного меніска, що підтверджується висновком магнітно-резонансної томографії правого колінного суглоба. Дані проблеми зі здоров`ям потребують як лікування, так і постійного обстеження і огляду у лікарів, що обов`язково має бути враховано судом при визначенні розміру аліментів.
Позивач не надала відповідь на відзив.
Згідно копії листа за вих № 25742 від 08.06.2026 року, який надано Ірпінським відділом державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України з долученим розрахунком заборгованості, станом на 01.06.2026 заборгованість по аліментам відсутня.
Згідно копії листа за вих. № 62 від 10.06.2026 року, наданого Ірпінським академічним ліцеєм «Мрія», ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , навчаються в ліцеї на безоплатній основі, забезпечені необхідними підручниками та мають належні умови для здобуття освіти.
Також, згідно копій квитанцій, долучених до відзиву встановлено, що відповідач надає додаткову матеріальну допомогу для забезпечення потреб дітей.
Постановою Пленуму Верховного Суду України за № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення» (з наступними змінами) передбачено, що відповідно до принципу безпосередності судового розгляду рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення.
Згідно з положеннями ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом, а отже, виходячи з даних правил, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, якою встановлена вина притягнутої до адміністративної відповідальності особи, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову, з питань щодо того, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини та ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, культурного, морального і соціального розвитку. Також, згідно з ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей, умов життя, необхідних для розвитку дитини. Батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано.
Законодавцем положенням ч. 2 ст. 51 Конституції України закріплений конституційний обов`язок батьків утримувати своїх дітей.
Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.
Зазначене твердження викладене в ст. 141 СК України, згідно із якою - мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина третя статті 181 СК України).
Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.
Відповідно до ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.
Відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Відтак, дослідивши надані позивачем докази, судом встановлено, що позивач не надала належних обґрунтувань та належних і допустимих доказів на підтвердження зміни матеріального або сімейного стану сторін, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них, які б стали підставою для прийняття рішення про збільшення розміру аліментів.
За вказаних обставин, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд не вбачає правових підстав для задоволення позову.
На підставі викладеного, керуючись ст. 141, 150, 180-183, 191, 192 СК України, ст. 258, 546, 549-551 ЦК України, ст. 2, 4, 12, 19, 76, 77, 81, 82, 89, 133, 141, 258-259, 263-265, 273, 274, 352, 354, ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні позову  ОСОБА_1 до ОСОБА_1 про збільшення розміру аліментів на утримання дітей.
Рішення суду може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його проголошення, шляхом подачі апеляційної скарги до Київського апеляційного суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Учасники справи можуть отримати інформацію щодо даної справи в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України -https://court.gov.ua/sud1013/ та в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням - http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя:        Ю.В. Горбачова