ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/1431/26 | Головуючий по 1 інстанції
Справа №760/35210/25 Категорія: 304090000 | Ніколенко О.Є.
| Доповідач в апеляційній інстанції
| Фетісова Т. Л.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2026 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів цивільної палати:
суддя-доповідач | Фетісова Т. Л.
судді | Новіков О. М., Сіренко Ю.В.

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу відповідача на рішення Кам`янського районного суду Черкаської області від 12.05.2026 (повний текст складено 12.05.2026, суддя в суді першої інстанції Ніколенко О. Є.) у цивільній справі за позовом ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості,

в с т а н о в и в :

у грудні 2025 року ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» звернулося до суду з позовом, яким просило стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором у сумі 7 216 грн та судові витрати 2422,40 грн судового збору та 8 000 грн витрат на правничу допомогу, мотивуючи про те, що позивач у справі набув права вимоги до позичальника за укладеними з первісними кредиторами договорами факторингу на суму, заявлену до стягнення у даній справі.
Рішенням Кам`янського районного суду Черкаської області від 12.05.2026 позов у справі задоволено повністю з посиланням на те, що позичальник не виконав свої договірні зобов`язання щодо повернення кредитору отриманих у кредит коштів та сплати погоджених у договорі відсотків, що свідчить про необхідність стягнення відповідної суми заборгованості. 
Відповідач подав на вказане рішення суду 15.05.2026 апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та новим рішенням відхилити позовні вимоги у справі.
В обґрунтування вказано на те, що суд першої інстанції не з`ясував належним чином обставини укладення кредитного договору та ідентифікацію сторін та описова частина рішення не відповідає обставинам, що викладені в позовній заяві стосовно прізвища позичальника та суми кредиту.
Позивачем не доведено належними доказами факт укладення саме з відповідачем кредитного договору та обсяг зобов`язань позичальника.
Позивач посилається на Договір відступлення прав вимоги № 98-МЛ/Т від 30.05.2023. Однак суд не перевірив належним чином, чи існувала на момент відступлення дійсна вимога саме до ОСОБА_1 у заявленому розмірі.
Частина позовних вимог виходить за межі строку позовної давності.
Розмір судових витрат позивача на правничу допомогу не підтверджено належним чином.
Відзиву на апеляційну скаргу не надходило. Однак надійшли додаткові пояснення від ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» в яких представник просить апеляційну скаргу залишити без задоволення та вважає рішення суду першої інстанції законним та належним чином обґрунтованим. 
За правилами ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Як вбачається зі змісту позовної заяви, предметом позову є вимоги про стягнення 7 216 грн. За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Заслухавши доповідь судді, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.
Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до положень ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим . Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
При розгляді справи встановлено, що 12.02.2023 між ТОВ «МІЛОАН» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 101373048, шляхом підписання відповідачем аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора Анкети-заяви на кредит №101373048, Договору про споживчий кредит №101373048 з додатками, відповідно до умов якого видано кредит у сумі 2000 грн (п.1.2). Строк дії договору становить 105 днів (п.1.3). Орієнтовна реальна річна процентна ставка за пільговий період 1 637 467 % річних (п.1.5). Комісія за надання кредиту 380 грн, що нараховується одноразово в момент видачі кредиту (п.1.5.1).
Виконання позивачем свого зобов`язання підтверджується платіжним дорученням №59255015 від 12.02.2023 та витребуваною в АТ «СЕНС БАНК» інформацією, відповідно до яких 12.02.2023 на картковий рахунок відповідача ОСОБА_1 були перераховані кошти у розмірі 2000 грн.
Згідно з Відомістю про щоденні нарахування та погашення та Випискою з особового рахунка за Кредитним договором №101373048 від 12.02.2023, відповідачем здійснювалася часткова оплата кредиту в розмірі 600 грн, та станом на 30.05.2023 заборгованість відповідача становить 7216 гр., з яких: 1800 грн за кредитом; 5036 грн за відсотками; 380 грн за комісією.
30.05.2023 між ТОВ «МІЛОАН» та позивачем ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладено договір відступлення прав вимоги №98-МЛ/Т, відповідно до якого право вимоги за кредитним договором №101373048 від 12.02.2023 перейшло до ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал».
Позивачем ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» направлялася письмова вимога (повідомлення) до ОСОБА_1 , якою позивач вимагав виконати зобов`язання за кредитним договором, яка залишена без задоволення, що обумовило звернення з цим позовом до суду.
Правовідносини між сторонами, які виникли на підставі вищенаведених фактичних обставин щодо стягнення кредитного боргу, регламентуються такими правовими нормами.
Згідно положень ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно ст. 1056^1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Як передбачено ст. 627 ЦК України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. 
Відповідно до положень ст.ст.526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установленні строки відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а згідно ст.629 ЦК України - договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Також статтею 204 ЦК України встановлено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Статтею 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Враховуючи викладене вище правове регулювання та встановлені при розгляді цієї справи фактичні обставини, апеляційний суд приходить до висновку про те, що відповідач, як позичальник, отримав кошти за кредитним договором та не повернув їх у визначені строки, сплативши погоджені сторонами відсотки по кредиту та комісійний платіж, отже має заборгованість, права вимоги щодо стягнення якої наявні у позивача за укладеним договором факторингу.
Таким чином відповідні позовні вимоги підлягають до задоволення.
При цьому доказів виконання наявних грошових зобов`язань, які б не були враховані при визначенні суми заборгованості, ні перед позивачем у справі ні перед попередніми кредиторами відповідачем суду не надано. Також скаржником обґрунтованість нарахування заборгованості як по тілу кредиту (позики) так і по відсоткам у аспекті правильності математичних розрахунків та підстав їх проведення під сумнів не ставиться.
Відповідно до положень ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Так апеляційний суд не погоджується з аргументами скаржника про те, що у справі не підтверджено доказами укладення кредитного договору та ідентифікацію сторін, з урахуванням такого.
Як вбачається з матеріалів справи кредитний договір від 12.02.2023 (а.с.15-25) підписано 12.02.2023 о 09 год. 55 хв. відповідачем ОСОБА_1 з використанням одноразового ідентифікатора R41100.
За правовим висновком ВС у постанові від 08.04.2026 у справі №705/1938/25 кредитний договір, підписаний за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора, прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі, за умови досягнення сторонами згоди щодо всіх істотних умов, як у даному випадку, де в договорі від 12.02.2023 погоджено усі умови кредитування з визначенням прав та обов`язків обох сторін, а також інформуванням позичальника про вартість кредиту та порядок його повернення зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами та одноразової комісії.
Водночас апеляційний суд враховує також те, що відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц).
Цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням балансу вірогідностей. Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує на довіру – правові висновки ВС у постанові від 10.12.2025 у справі № 701/171/25.
За обставин даної справи позивачем було надано паперові копії доказів, що підтверджують позовні вимоги про стягнення кредитної заборгованості, зокрема, кредитний договір від 12.02.2023, підписаний відповідачем, як позичальником, за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором (комбінацією символів самостійно введеною позичальником), де викладено умови кредитування, які позивачем покладено в основу заявлених вимог щодо стягнення кредитної заборгованості та визначення її розміру.
Також згідно наданої банком, який обслуговує картковий рахунок позичальника, виписки вбачається надходження у день укладення кредитного договору відповідачу коштів, що відповідають сумі кредиту.
Додатково слід врахувати, що персональні дані позичальника (ПІБ, РНКОПП, реквізити паспорта, зареєстрована адреса місця проживання), необхідні для укладення договору, були отримані кредитором після самостійного повідомлення відповідачем.
Іншого способу отримати персональні дані позичальника кредитор не мав. 
Доказів звернення до правоохоронних органів з приводу вчинення шахрайських дій з використанням персональних даних відповідача матеріали справи не містять.
Відтак відповідач не спростував факт самостійного волевиявлення позичальника щодо оформлення кредитних правовідносин за якими стягується заборгованість у справі.
Крім того, для укладення кредитного договору технічно потрібно застосовувати технологію BankID – спосіб електронної аутентифікації громадянина за допомогою даних в банку, де він обслуговується, що свідчить про належну точність та достовірність з`ясування даних особи позичальника.
За наявності усіх достовірних персональних даних позичальника у договорі, повідомлених кредитору, та фіксування досягнення згоди сторонами щодо всіх істотних умов договору у спосіб введення одноразового ідентифікатора, апеляційний суд вважає, що матеріали справи належним чином підтверджують факт укладення кредитного договору та умови кредитування, що необґрунтовано заперечує відповідач у поданій апеляційній скарзі.
Невідповідність описової частини рішення суду першої інстанції щодо особи позичальника та суми кредиту обставинам справи на правильність висновків по суті спору не вплинула.
Апеляційний суд відхиляє також аргументи відповідача про те, що суд не перевірив належним чином, чи існувала на момент відступлення прав вимоги позивачу дійсна вимога саме до ОСОБА_1 у заявленому розмірі, адже відповідні обставини підтверджено як наданим кредитним договором із розрахунком заборгованості, що не спростовано позичальником, так і договором про відступлення відповідних прав вимоги, який є чинним. 
Апеляційний суд оцінює критично посилання скаржника і на те, що частина позовних вимог виходить за межі строку позовної давності, з урахуванням такого.
Так за приписами ст. 256 ЦПК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку (ч. 5 ст. 261 ЦК України).
Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). 
За обставин даної справи згідно умов кредитного договору від 12.02.2023 кінцевим строком виконання грошових зобов`язань позичальника є 28.05.2023.
Позовну заяву до суду подано 04.12.2025, тобто у межах трирічного строку позовної давності, визначеного ст. 257 ЦК України.
Отже правових підстав для відхилення позовних вимог про стягнення заборгованості внаслідок спливу строків позовної давності не має, що свідчить про помилковість таких апеляційних аргументів скаржника.
Надаючи оцінку аргументам скаржника про те, що розмір судових витрат позивача на правничу допомогу не підтверджено належним чином, апеляційний суд враховує таке.
Надаючи оцінку аргументам позивача про відшкодування за рахунок відповідача витрат на правничу допомогу в сумі 8 000 грн у суді першої інстанції, апеляційний суд враховує таке.
Частинами 1 та 3 статті 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Відповідно до ч.3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
При чому перевірку заявленої до стягнення суми витрат на правничу допомогу на відповідність указаним критеріям суд здійснює в силу прямої вказівки закону (ч.4 с.137 ЦПК України ), а не залежно від наявності заперечень чи заяв сторін, як помилково вважав суд першої інстанції у справі.
Такі висновки містяться в додатковій постанові ВП ВС від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц. Крім того, аналогічні висновки щодо співмірності розміру витрат на правничу допомогу зі складністю справи та обсягом фактично наданих адвокатом послуг містяться в додатковій постанові ВС від 12.12.2019 у справі №2040/6747/18.
У даній справі судові витрати на правничу допомогу позивача підтверджено належними доказами, що відповідачем не спростовується.
Враховуючи обсяг правничої допомоги позивачу при розгляді цієї справи, підтверджений наданими доказами, зокрема, щодо підготовки позовної заяви, предмет спору про стягнення кредитного боргу в загальному розмірі 7 216 грн, а також те, що справа розглядалася судом першої інстанції у порядку спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання за участі сторін, апеляційний суд вважає, що розмір витрат на правничу допомогу в суді першої інстанції, які мають бути відшкодовані позивачу за рахунок відповідача, слід визначити в сумі 4000,00 грн, що відповідає засадам співмірності зі складністю справи, ціною позову та обсягом наданих адвокатом послуг, а також критеріям розумності та справедливості. 
Відповідно до ст.376 ЦПК України підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Отже рішення Кам`янського районного суду Черкаської області від 12.05.2026 у даній справі слід змінити, в частині визначення суми судових витрат на правничу допомогу позивача, яка має бути відшкодована відповідачем, за розгляд справи судом першої інстанції, визначивши її в розмірі 4 000,00 грн, а в решті – рішення місцевого суду слід залишити без змін.
Отже подана відповідачем апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.
На підставі положень ст.141 ЦПК України, оскільки вирішення позовних вимог по суті по результатам апеляційного перегляду справи змін не зазнало, судові витрати скаржника по сплаті судового збору за апеляційний перегляд справи до відшкодування не підлягають.
Керуючись ст. ст. 141, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

у х в а л и в :

апеляційну скаргу – задовольнити частково.
Рішення Кам`янського районного суду Черкаської області від 12.05.2026 у даній цивільній справі – змінити в частині визначення суми судових витрат на правничу допомогу позивача, яка має бути відшкодована відповідачем, за розгляд справи судом першої інстанції, визначивши її в розмірі 4000,00 грн.
У решті рішення Кам`янського районного суду Черкаської області від 12.05.2026 у даній цивільній справі – залишити без змін.
Судові витрати відповідача по сплаті судового збору за апеляційний перегляд справи не відшкодовувати.
Постанова апеляційного суду набирає чинності з дня ухвалення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення в порядку та за умов, визначених цивільним процесуальним законодавством. 
Повну постанову складено 05.08. 2026.

Суддя-доповідач   

Судді