Справа № 682/1417/26
Провадження № 2/682/1258/2026

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 серпня 2026 року м. Славута
Славутський міськрайонний суд Хмельницької області у складі :
головуючої судді Матвєєвої Н.В.
з участю секретарки судових засідань Кисельової А.М.
розглянувши у спрощеному позовному провадженні з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-
в с т а н о в и в:
В травні 2026 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позов обґрунтований тим, що 10 липня 2025 року між ТОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 укладено договір №540751-КС-002 про надання кредиту шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаним у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію».
Відповідно до умов договору відповідачу надано кредит у розмірі 6000 грн. на засадах строковості, поворотності, платності, а відповідач зобов`язався повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування кредитом.
Також, 23.08.2025 року між ТОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 укладено Додаткову угоду №1 до Договору № 540751-КС-002 про надання кредиту, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію». Відповідно до умов Додаткової угоди ТОВ «Бізнес Позика» надає позичальнику додатково кредит в сумі 5 000 грн.
Відповідач не виконував належним чином зобов`язання за договором, в результаті чого виникла заборгованість в розмірі 27347,52 грн, з яких: заборгованість по тілу кредиту 9667,10 грн, заборгованість за процентами 12180,42 грн, заборгованість по відсоткам відповідно до ст. 625 ЦК України 5500 грн.
З врахуванням викладеного, позивач просив стягнути з відповідача вказану суму заборгованості, а також судові витрати, які складаються із судового збору в сумі 2662,40 грн. та витрат на правничу допомогу в сумі 10 000 грн.
Ухвалою Славутського міськрайонного суду від 02 червня 2026 року відкрито провадження у справі, призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
13.07.2026 року представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Єременко К.В. подала до суду відзив на позовну заяву, в якому щодо позовних вимог заперечила посилаючись на те, що позовні вимоги ТОВ «Бізнес Позика» не підлягають задоволенню, оскільки є необґрунтованими, недоведеними належними та допустимими доказами, а також не підтверджені достатніми доказами відповідно до вимог цивільного законодавства. Позивач посилається на укладення кредитного договору №540751-КС-002 від 10.07.2025 року та додаткової угоди від 23.08.2025 року, відповідно до якої сума кредиту була збільшена ще на 5 000 грн. Разом із тим до матеріалів справи не додано належних первинних бухгалтерських документів, які б підтверджували фактичне перерахування відповідачу кредитних коштів. Зокрема, відсутні: банківські виписки; платіжні доручення; меморіальні ордери; документи, що підтверджують списання коштів із рахунку позивача; документи, що підтверджують зарахування коштів на рахунок відповідача. Особливо це стосується додаткової угоди, відповідно до якої позивач стверджує про надання ще 5 000 грн. Сам по собі договір або додаткова угода не підтверджують факту отримання коштів. Позивач обґрунтовує свої вимоги розрахунком заборгованості, складеним ним в односторонньому порядку. Такий документ не є первинним бухгалтерським документом та лише відображає внутрішню позицію кредитора. Із наданого розрахунку неможливо встановити: правильність визначення залишку основного боргу; порядок зарахування платежів; алгоритм нарахування процентів; дату припинення нарахування процентів; підстави застосування статті 625 ЦК України.
Окрім того, представник відповідача вказує, що відповідач є учасником бойових дій, статус якого підтверджується відповідним посвідченням, виданим ще у 2015 році. Протягом тривалого часу відповідач проходив військову службу та безпосередньо виконував бойові завдання, пов`язані із захистом незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України. Під час проходження служби відповідач неодноразово перебував під артилерійськими, мінометними та ракетними обстрілами, був свідком загибелі та поранення військовослужбовців, що призвело до тяжких наслідків для його психічного та фізичного здоров`я. Наданими до суду медичними документами підтверджено, що відповідач неодноразово проходив стаціонарне лікування у спеціалізованих державних медичних закладах. Зокрема, відповідно до виписок із медичної документації, відповідачу встановлено діагноз хронічний різко виражений посттравматичний стресовий розлад (ПТСР) прогредієнтного типу перебігу, який виник саме внаслідок участі у бойових діях. Крім того, рішенням військово-лікарської комісії відповідача визнано непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку у зв`язку із захворюванням, пов`язаним із захистом Батьківщини. У подальшому відповідач переніс гострий ішемічний інсульт, проходив тривале лікування та реабілітацію, що також підтверджується медичною документацією, наданою суду. Таким чином, прострочення виконання відповідачем своїх зобов`язань було зумовлено не його небажанням виконувати умови договору чи недобросовісною поведінкою, а тяжкими наслідками виконання військового обов`язку та суттєвим погіршенням стану здоров`я.
Законодавством України для військовослужбовців передбачено спеціальні соціальні гарантії, які мають імперативний характер та є обов`язковими для всіх кредитодавців незалежно від форми власності. Позивачем не надано жодного доказу того, що під час визначення суми заборгованості ним було враховано статус відповідача як військовослужбовця та учасника бойових дій. Більше того, із розрахунку заборгованості не вбачається, що позивач взагалі здійснював перевірку наявності у відповідача права на передбачені законом пільги. Таким чином, розрахунок заборгованості складено без урахування спеціальних норм законодавства, що саме по собі ставить під сумнів його правильність та законність. Просила у позові відмовити в повному обсязі та поновити строк на подання цього відзиву та прийняти його до розгляду, оскільки відповідач не проживає за адресою, вказаною у позові, представник відповідача лише 22.06.2026 року отримала доступ до матеріалів цивільної справи, відтак у строк визначений в ухвалі суду, не мала можливості подати відзив на позов.
Представник позивача 14.07.2026 року подав відповідь на відзив, у якому не погодився із доводами та запереченнями, викладеними стороною відповідача у відзиві на позовну заяву. Вказав, що кредитний договір укладений згідно законодавства України, за власним бажанням відповідача у електронній формі. Окрім того, в кредитному договорі зазначено адресу відповідача, його паспортні дані, ідентифікаційний код, телефон та електронну пошту, котрі належать останньому, що є підтвердженням здійсненою ним процедурою ідентифікації в розумінні положень Закону України «Про електронну комерцію». Просить суд, поновити позивачу строк для подання доказів у справі та долучити відповідь на відзив разом з усіма додатками до матеріалів справи, розглянути клопотання про витребування доказів сторони позивача, яке додається до відповіді на відзив, та задовольнити його у повному обсязі.
Представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Єременко К.В. 14.07.2026 року подала до суду заперечення на відповідь на відзив, у яких позовні вимоги заперечує у повному обсязі, зокрема з підстав недоведеності заявленого розміру заборгованості, неправомірності окремих складових боргу, необхідності перевірки фактичного отримання коштів, правової природи процентів, комісій, нарахувань за статтею 625 ЦК України та порядку зарахування будь-яких відображених у розрахунку надходжень. Позивач подав відповідь на відзив, до якої долучив значний обсяг нових документів, а також заявив клопотання про поновлення строку для подання доказів у справі. Відповідач із доводами відповіді на відзив не погоджується. Подана відповідь не спростовує заперечень відповідача, не усуває недоліків доказування позовних вимог та не підтверджує належними, допустимими і достатніми доказами заявлену до стягнення суму 27 347,52 грн. Ці заперечення не є визнанням позову, боргу, факту укладення договору, факту отримання кредитних коштів, факту здійснення відповідачем платежів, правильності розрахунку, правомірності нарахування процентів, комісії, сум за статтею 625 ЦК України або обґрунтованості судових витрат позивача. Просить суд, відмовити ТОВ «Бізнес Позика» у поновленні строку на подання додаткових доказів, долучених до відповіді на відзив, оскільки позивач не довів об`єктивної неможливості їх подання разом із позовною заявою. Не приймати та не враховувати додаткові докази, подані позивачем із порушенням строку, встановленого статтею 83 ЦПК України. У разі прийняття судом таких доказів — оцінити їх критично та врахувати, що вони не підтверджують належними і достатніми доказами заявлений розмір заборгованості. Врахувати, що скріншот BIN та скріншоти з банківських застосунків не є офіційними банківськими документами та не підтверджують належність картки відповідачу чи фактичне зарахування кредитних коштів саме відповідачу. Врахувати, що документи ТОВ «ПрофітГід» підтверджують лише загальний статус платіжного провайдера, але не є первинними доказами фактичного перерахування кожного кредитного траншу відповідачу. Розглянути цивільну справу № 682/1417/26 за позовом ТОВ «Бізнес Позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором без участі відповідача та його представника. Врахувати подані відповідачем процесуальні документи, доводи, заперечення, заяви, клопотання, пояснення та докази.
Окрім того, 15.07.2026 року представником позивача було подано додаткові пояснення у яких, представник позивача просив врахувати, що сторона відповідача не надала суду належних, достатніх та достовірних доказів перебування відповідача (його дружини чи чоловіка) на військовій службі саме протягом строку (терміну) дії Кредитного договору, що виключає застосування норми ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» щодо не нарахування процентів військовослужбовцям (їх дружинам чи чоловікам) до спірних правовідносин у даній справі, розгляд справи просили проводити за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримують у повному обсязі.
15.07.2026 року представником відповідача подано до суду заяву щодо заперечень про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу у яких зазначено, що такі витрати не підтверджені належними та достатніми доказами, є неспівмірними зі складністю справи, ціною позову, обсягом фактично виконаної роботи та характером спору. Позивач заявляє 10000 грн витрат на правничу допомогу у типовому кредитному спорі з ціною позову 27 347,52 грн. Такий розмір витрат є очевидно завищеним, неспівмірним із предметом спору та не підтвердженим належними доказами. Крім того, відповідач є учасником бойових дій, має тяжкі наслідки проходження військової служби та надав медичні документи, які підтверджують стан здоров`я, пов`язаний із захистом Батьківщини. Ці обставини також мають бути враховані судом при вирішенні питання щодо справедливого та пропорційного розподілу судових витрат.
17.07.2026 року, представником позивача надані додаткові пояснення у справі, в яких зазначено, що сторона відповідача у відповідності до принципу змагальності сторін, не навела жодних обґрунтованих заперечень щодо заявленого позивачем розміру витрат на професійну правничу допомогу та наданих позивачем доказів на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу. 
04.08.2026 року представник позивача подала до суду заяву, в якій просила визнати, що строк на подання відзиву на позовну заяву не розпочав свого перебігу до моменту належного вручення відповідачу ухвали про відкриття провадження, уточненої позовної заяви та доданих до неї документів. У разі якщо суд дійде висновку про пропуск відповідачем строку на подання відзиву, визнати причини його пропуску поважними та поновити (продовжити відповідачу процесуальний строк на подання відзиву). Прийняти відзив ОСОБА_1 на позовну заяву ТОВ "Бізнес позика", долучити його разом з поданими документами.
З відзиву на позов, поданому представником відповідача 04.08.2026 року, слідує, що відповідач позову не визнає в повному обсязі, у задоволенні позовних вимог ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» до ОСОБА_1 просить відмовити в повному обсязі, стягувати виключно належно доведений розмір заборгованості після перевірки всіх платежів, законності комісій та черговості їх зарахування, повністю відмовити у стягненні 5 500,00 грн, нарахованих на підставі ст.625 ЦК України, перевірити правомірність комісій у сумі 2200 грн., відмовити у стягненні правничої допомоги в сумі 10 000 грн., судовий збір розподілити пропорційно фактично задоволеним позовним вимогам.
Ухвалою суду від 07.08.2026 року від АТ "Універсал Банк" витребувані докази - виписки про рух коштів по рахунку відповідача, відкритого у вказаній банківській установі.
07.08.2026 року представником позивача надані додаткові пояснення у справі, в яких позивач заперечував проти прийняття судом відзиву на позов відповідача поданого з порушенням процесуальних строків.
11.08.2026 року представником відповідача подано заперечення на клопотання (заяву) позивача, в якій представник відповідача просить відмовити у задоволенні клопотання ТОВ "Бізнес позика" про неврахування відзиву від 04.08.2026 року, врахувати документ від 04.08.2026 року як уточнену позицію відповідача та не розцінювати повторне подання документу як зловживання процесуальними правами. 
17.08.2026 року представник відповідача - адвокат Єременко К.В. надала до суду додаткові пояснення у справі, в яких зазначила, що відповідь АТ "Універсал Банк" підтверджує виключно факт належності картки відповідачу та зарахування 11000 грн., але не підтверджує правильність розрахунку заборгованості. Просила повністю відмовити у стягненні 5500 грн. нарахованих за ст.625 ЦК України, не визнавати доведеними заявлені позичем проценти, залишок тіла кредиту та порядок розподілу платежів без належного і перевіреного поопераційного розрахунку. Відмовити у стягненні витрат на правничу допомогу в сумі 10000 грн. або зменшити їх до мінімального співмірного розміру. 
18.08.2026 року представником позивача надані додаткові пояснення, в яких викладені заперечення щодо зміни правової позиції відповідачем, вказано на його суперечливу поведінку та порушення принципу добросовісності та послідовної поведінки, зазначено про безпідставність тверджень відповідача щодо необґрунтованості розрахунку заборгованості за кредитним договором, оскільки сторона відповідача на спростування розрахунку не надав суду власного розрахунку.
20.08.2026 року від предстаавника відповідача надійшли заперечення на клопотання (заяву) позивача, в яких представник відповідача просить суд відхилити твердження позивача про нібито недобросовісну, суперечливу поведінку відповідача, у задоволенні позовних вимог у заявленому розмірі 27 347, 52 грн. відмовити. 
22.08.2026 року від представника позивача надійшли додаткові пояснення, в яких позивач просив врахувати, що відповідно до наданого розрахунку заборгованості, позивач не нараховував жодних процентів за користування кредитом поза межами строку дії кредитного договору, встановлений у кредитному договорі обов`язок позичальника по оплаті одноразової фіксованої комісії за надання кредиту не є ніякою "додатковою чи супутньою послугою, а є умовою кредитного договору, яку сторона погодила уклавши кредитний договір, що відповідає закріпленому у ст. 627 ЦК України принципу свободи договору, право на встановлення комісії зв надання кредиту, передбачене Законом України "Про споживче кредитування".
Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи.
Дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.
Судом встановлено, що 10 липня 2025 року між ТОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 укладено договір №540751-КС-002 про надання кредиту, який позичальником підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором «UA-8860».
Відповідно до умов договору кредитодавець надав позичальнику грошові кошти у розмірі 6000 грн, на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути грошові кошти, сплатити проценти та комісію за надання кредитом у порядку та на умовах, визначених цим Договором та Правилами про надання споживчих кредитів.
Строк кредиту 24 тижнів. Процентна ставка в день 1% фіксована. Комісія за видачу кредиту 1200 грн. Загальний розмір наданого кредиту 6000 грн. Строк дії договору до 25.12.2025 року. Орієнтовна загальна вартість наданого кредиту - 14 839,31 грн.
Також, 23.08.2025 року між ТОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 укладено Додаткову угоду №1 до Договору № 540751-КС-002 про надання кредиту, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію». Відповідно до умов Додаткової угоди ТОВ «Бізнес Позика» надає позичальнику додатково кредит в сумі 5 000 грн.
Повідомленням АТ «Універсал Банк» від 14.08.2026 року та випискою по банківській карті № НОМЕР_1 за період з 10.07.2025 по 07.02.2026 підтверджується, що на ім`я ОСОБА_1 емітовано платіжну карту № НОМЕР_1 , на яку 10.07.2025 року зараховано 6000 грн. та 23.08.2025 року зараховано 5000 грн.
Відповідно до ч. 1, 3 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Згідно з ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Ст. 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором чи законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.
За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (стаття 1046 ЦК).
Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України (ч. 1 ст. 1048 ЦК).
Згідно з ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлено договором.
Відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України, в разі прострочення повернення чергової частини позики кредитор має право вимагати від боржника дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків за користування кредитом.
Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
За змістом п. 4 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб.
Згідно з ч. 2 ст. 8 цього Закону до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Отже, нормами Закону України «Про споживче кредитування» кредитору надано право встановлювати в договорі умову щодо комісії пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, а також відносити плату за такі послуги до загальних витрат за споживчим кредитом.
Враховуючи положення ч.1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа.
У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Також, відповідно до ч. 1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.
З врахуванням викладеного, наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх.
Таким чином суд встановив, що між відповідачем ОСОБА_1 та ТОВ «Бізнес Позика» було укладено кредитний договір № 540751-КС-002 від 10.07.2025 року в електронній формі, який підписаний за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором (одноразовим паролем).
Відповідно до умов договору ТОВ «Бізнес Позика» надало відповідачу кошти в сумі 11000 грн. строком на 24 тижні, а останній зобов`язався повернути кошти, сплатити відсотки за користування ними та комісію за надання кредиту, розмір яких визначений договором від 10.07.2025 року та додатковою угодою №1 до Договору № 540751-КС-002 про надання кредиту від 23.08.2025 року. 
10.07.2025 року, 23.08.2025 року кредитні кошти були перераховані відповідачу. Отже, факт отримання відповідачем коштів у ТОВ «Бізнес Позика» суд вважає доведеним, крім цього зазначена обставина не заперечується відповідачем та його представником у додаткових поясненнях після надходження відповіді АТ "Універсал Банк".
Згідно із наданого ТОВ «Бізнес Позика» розрахунку заборгованості за кредитом, заборгованість станом на 05.05.2026 року становить 27347,52 грн, з яких: заборгованість по тілу кредиту 9667,10 грн, заборгованість за процентами 12180,42 грн, заборгованість по відсоткам відповідно до ст. 625 ЦК України 5500 грн.
Відповідно до ст. 626, 627, 628, 638, 1054 ЦК України кредитний договір є обов`язковим для виконання сторонами, а позичальник зобов`язаний повернути кредит та сплатити проценти у строки й порядку, визначених договором.
Доказами у справі підтверджується, що відповідач належним чином свої зобов`язання не виконав, у зв`язку із чим утворилася прострочена заборгованість.
Суд на підставі принципу змагальності сторін, враховуючи несвоєчасне отримання відповідачем доказів у справі, а також час, з якого надано представнику відповідача доступ до цивільної справи в електронному вигляді, враховує всі заперечення сторін, викладені у відзиві, відповіді на відзив, запереченнях та додаткових поясненнях з метою об`єктивного та всебічного розгляду справи. 
Відповідач ОСОБА_1 та його представник заперечують проти заявленого позову в частині нарахованих процентів за користування кредитним договором в сумі 12180,42 грн, процентів в сумі 5500 грн, нарахованих відповідно до статті 625 ЦК України та комісії в сумі 2200 грн, які безпідставно списані позивачем за рахунок коштів, сплачених на погашення суми заборгованості за тілом кредиту, при цьому вказують на пільги відповідача, передбачені положеннями ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», оскільки ОСОБА_1 є учасником бойових дій з 2015 року, безпосередньо брав участь у заходах із захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, що підтверджується посвідченням учасника бойових дій, військово-медичними документами, хворіє на захворювання, пов`язані із проходженням військової служби, визнаний непридатним до військової служби, тому не ухиляється від виконання своїх обов`язків за кредитним договором. 
На підтвердження зазначених обставин, представником відповідача надано копію посвідчення учасника бойових дій ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 від 29.10.2015 року, медичні документи, свідоцтво про хворобу № 1689-п, видане 18.10.2023 року госпітальною військово-лікарською комісією психоневрологічного профілю, в якому зазначено про непридатність ОСОБА_1 до військової служби з виключенням з військового обліку.
Оцінюючи зазначені докази, суд виходить із такого.
Відповідно до частини 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним — з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами та організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.
При цьому зміст наведеної норми свідчить, що право на відповідну пільгу виникає саме у зв`язку з проходженням військової служби, а тому суд повинен встановити, чи проходив військовослужбовець службу саме протягом строку існування кредитного зобов`язання.
Із наданих суду доказів слідує, що ОСОБА_1 на час укладення кредитного договору -10.07.2025 року не проходив військову службу, а в 2023 року знятий з військового обліку.
Отже, на момент укладення кредитного договору та виникнення спірних правовідносин відповідач військову службу не проходив.
Сам факт набуття статусу учасника бойових дій чи особи з інвалідністю внаслідок війни не є самостійною підставою для застосування пільги, передбаченої частиною 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Тому правові підстави для застосування пільги, передбаченої частиною 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», у даному випадку відсутні.
Таким чином, суд приходить до висновку, що представником відповідача не доведено наявності підстав для застосування до спірних правовідносин пільги, передбачених частиною 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а тому саме по собі посилання на проходження відповідачем військової служби до укладення кредитного договору не звільняє його від виконання зобов`язань за кредитним договором, укладеним у 2025 році. Доводи представника відповідача про звільнення відповідача ОСОБА_1 від сплати процентів за користування кредитом, комісії за надання кредиту є необґрунтованими.
Щодо доводів представника відповідача про те, що здійснений відповідачем платіж у сумі 9805,88 грн повинен бути повністю зарахований у рахунок погашення тіла кредиту, суд зазначає таке.
Відповідно до статті 534 ЦК України, якщо сума платежу є недостатньою для виконання грошового зобов`язання в повному обсязі, вона зараховується насамперед у рахунок відшкодування витрат кредитора, потім — у рахунок сплати процентів і лише після цього — у рахунок погашення основної суми боргу, якщо інше не встановлено договором.
Матеріали справи свідчать, що порядок розподілу платежів визначений умовами кредитного договору, із якими відповідач погодився під час його укладення.
Будь-яких доказів неправомірності проведеного позивачем зарахування платежів відповідачем суду не надано.
Посилання представника відповідача на недоведення позивачем правомірності зарахування 2200 грн. на комісію, порушення черговості зарахування платежів, не визнання відповідачем здійснених ним платежів, ґрунтуються на помилковому тлумаченні положень закону та умов договору, а також на відсутності доказів на підтвердження вказаних заперечень.
Разом із тим відповідно до статей 12, 13, 81 ЦПК України саме позивач повинен довести правильність здійсненого розрахунку заборгованості.
З розрахунку заборгованості за Договором № 540751-КС-002 від 10.07.2025 року вбачається, що ОСОБА_1 на виконання умов договору здійснив часткову оплату за Договором на загальну суму 9805,88 грн, таким чином, зробивши часткову оплату з метою виконання умов договору, тобто відповідач вчинив конклюдентні дії щодо визнання договору і, відповідно, щодо правомірності вимог позивача за договором про надання кредиту.
Відповідно до п. 4.2.2 Договору, сторони встановили графік платежів, припускаючи, що позичальник буде його дотримуватися. Відповідно до зазначеного графіку платежів, комісія за надання кредиту зараховується в першу чергу, разом із процентами за користувавання кредитом. 
За змістом п. 4 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб.
Згідно з ч. 2 ст. 8 цього Закону до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Отже, нормами Закону України «Про споживче кредитування» кредитору надано право встановлювати в договорі умову щодо комісії пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, а також відносити плату за такі послуги до загальних витрат за споживчим кредитом.
Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за надання та обслуговування кредиту.
Вказані висновки узгоджуються з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2023 року у справі № 204/224/21 (провадження №61-4202сво22).
Таким чином, виходячи з аналізу вимог п. 4 ч. 1 ст.1, ч. 2 ст. 8, ч. 1 ст. 1, ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», роз`яснень Великої Палати Верховного Суду щодо застосування ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування», які викладені у постанові від 13 липня 2022 року по справі №496/3134/19 така форма витрат, як комісія за надання кредиту існує на законодавчому рівні, визначається кожним банком (фінансовою установою) індивідуально та затверджується внутрішніми актами.
Спеціальним законодавством України прямо визначені легальні можливості позивача як включати до тексту кредитних договорів із споживачами умови щодо нарахування комісії, так і в подальшому нараховувати її, а також витребувати суму несплаченої вищевказаної комісії від відповідача (в т.ч. і в судовому порядку).
П.2.5 Договору № 540751-КС-002 від 10.07.2025 року про надання кредит, укладеного з ОСОБА_1 передбачено сплату комісії за видачу кредиту у сумі 1200 грн. П.6 Додаткової угоди до Договору № 540751-КС-002 від 10.07.2025 року, від 23.08.2025 року, передбачено сплату комісії за видачу кредиту у сумі 1000 грн. З розрахунку заборгованості за кредитним договором слідує, що відповідачем в добровільному порядку частково сплачено заборгованість за кредитним договором, яка зарахована на сплату комісії за надання кредиту, відтак суд вважає, що позивачем правомірно зараховані кошти, які надійшли в рахунок часткової оплати за кредитним договором на сплату комісії в сумі 2200 грн.
Що стосується заперечень представника відповідачки щодо розміру нарахованих процентів за користування кредитними коштами, суд вважає такі заперечення безпідставними та зазначає наступне.
Так, 10.07.2025 року ТОВ «Бізнес Позика» і ОСОБА_1 уклали в електронній формі кредитний договір, за умовами якого ТОВ «Бізнес Позика» надало відповідачу споживчий кредит у розмірі 6 000 грн на засадах строковості, поворотності, платності, а він зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та комісію за надання кредиту в порядку та на умовах, передбаченими цим договором і Правилами надання споживчих кредитів Товариством з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика».
Сторони погодили такі умови кредитування: строк кредиту – 24 тижні; стандартна процентна ставка за кредитом в день – 1 %, фіксована; денна процентна ставка за кредитом – 0,87 %; комісія за надання кредиту – 1200 грн; термін дії договору – до 25.12.2025 року.
Пунктом 10.2 кредитного договору визначено, що позичальнику здійснюється нарахування процентів за користування кредитом за зниженою процентною ставкою починаючи з першого дня користування кредитом.
Знижена процентна ставка за кредитом : в день 1% фіксована.
Кредитний договір укладений сторонами дистанційно шляхом пропозиції товариства укласти договір (оферти) і прийняття такої пропозиції відповідачем (акцепту) та підписаний відповідачем електронним підписом (одноразовим ідентифікатором).
Відповідач частково виконав зобов`язання за кредитним договором, після цього припинилося виконання зобов`язань за кредитним договором, а відтак позивачем нараховувалися проценти на залишок заборгованості за кредитним договором в розмірі 1 % від суми основної боргу за кредитним договором.
Враховуючи презумпцію відплатності кредитного договору, позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити проценти за користування грошовими коштами, якщо інше не встановлено договором.
Зобов`язання за кредитним договором повинні виконуватися сторонами належним чином відповідно до його умов, а також вимог актів цивільного законодавства.
Боржник визнається таким, що прострочив виконання зобов`язання за договором, якщо він не приступив до його виконання, тобто не виконує дій, які випливають із змісту зобов`язання, в строки, встановлені договором.
Відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» (далі – Закон) денна процентна ставка – це загальні витрати за споживчим кредитом за кожний день користування кредитом, виражені у процентах від загального розміру виданого кредиту. Згідно з ч. 3 ст. 8 Закону обчислення реальної річної процентної ставки та денної процентної ставки має базуватися на припущенні, що договір про споживчий кредит залишається дійсним протягом погодженого строку та що кредитодавець і споживач виконають свої обов`язки на умовах та у строки, визначені в договорі.
Розмір денної процентної ставки на дату укладення Кредитного договору відповідає максимальному розміру денної процентної ставки відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» (відповідає перехідним періодам, які передбачені у п. 17 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» на дату укладення Кредитного договору).
Відтак зважаючи на те, що ОСОБА_1 належним чином не виконує свої зобов`язання за Кредитним договором, у нього станом на 05.05.2026 утворилась заборгованість за Договором № 540751-КС-002 про надання кредиту, що складається з:
-суми прострочених платежів по тілу кредиту – 9667,10 грн;
-суми прострочених платежів по процентах – 12180,42 грн;
-суми заборгованості по штрафам - 0,00 грн;
-суми заборгованості по відсотках відповідно до ст. 625 ЦКУ - 5 500 грн;
-суми прострочених платежів за комісією – 00 грн.
Разом з тим, перевіряючи поданий розрахунок, суд виходить із того, що він має відповідати умовам договору, фактичним платежам відповідача та вимогам законодавства.
Відповідно до ст. 526, 527, 530, 610, 611, 612, 629, 1048, 1049, 1054 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону, а у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Відповідно до положень пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та протягом тридцяти днів після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання таких договорів, підлягають списанню кредитодавцем.
Оскільки нарахування позивачем 5500 грн здійснено як проценти, передбачені статтею 625 ЦК України, а прострочення виконання відповідачем зобов`язання мало місце в період дії воєнного стану, суд доходить висновку, що зазначені вимоги не ґрунтуються на вимогах закону та не підлягають задоволенню.
Оцінюючи вимоги позивача в частині нарахування заборгованості за комісією у розмірі 2200 грн, та зарахування сплачених відповідачем на погашення боргу грошових коштів в рахунок погашення комісії за надання кредиту, суд враховує положення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, та зазначає, що вказана норма не звільняє позичальника від виконання основних договірних зобов`язань та не містить заборони на стягнення передбаченої договором комісії, якщо така є складовою плати за кредитну послугу, а не видом цивільно-правової відповідальності за порушення зобов`язання.
Оскільки спірна комісія передбачена умовами кредитного договору як договірний платіж, а не як штрафна санкція за прострочення виконання зобов`язання, суд дійшов висновку, що на неї не поширюється дія пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України.
При цьому вимоги позивача про стягнення основної суми заборгованості за тілом кредиту у розмірі 9667,10 грн, процентів за користування кредитом, нарахованих відповідно до умов кредитного договору, у розмірі 12180,42 грн, є обґрунтованими, підтверджуються матеріалами справи, відповідачем та його представником не спростовані, а тому підлягають задоволенню.
Таким чином, позов підлягає частковому задоволенню. 
При вирішенні питання про відшкодування позивачеві понесених витрат на правничу допомогу в загальній сумі 10000 грн суд виходить з такого.
Відповідно до положень п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ч. 1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Частиною 8 статті 141 ЦПК України передбачено здійснення розподілу судових витрат на підставі поданих сторонами доказів.
На підтвердження понесених ТОВ «Бізнес Позика» витрат на правничу допомогу до матеріалів справи долучено: копію договору про надання професійної правничої допомоги від 15.05.2026 року, рахунок - фактуру № 05-540751-КС-002 від 15 травня 2026 року, згідно з якими загальна вартість наданих послуг становить 10000 грн.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 137 ЦПК України).
Представник відповідача заперечувала проти розміру витрат на правничу допомогу в сумі - 10 000 грн. зазначаючи, що вказаний розмір є неспівмірним із складністю справи, ціною позову, обсягом фактично виконаної роботи та характером спору. Суд частково погоджується із позицією представника відповідача і вважає підставним та обґрунтованим розмір витрат на правничу допомогу - 7 000 грн., оскільки справа є малозначною, саме такий розмір витрат на правничу допомогу є співмірним із ціною позову та складністю справи, обсягом виконаних робіт. Крім того, відповідач є учасником бойових дій, надав медичні документи, які підтверджують стан здоров`я.
Отже, з огляду на те, що позов задоволено частково (79,89%) суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати на правничу допомогу пропорційно до розміру задоволених вимог в розмірі 5592,30 грн. (7000 грн х79,89 %:100%).
При розподілі судових витрат по сплаті судового збору, суд враховує пропорційність задоволених позовних вимог. Позов заявлено з ціною 27347,52 грн. та задоволено на суму 21847,52 грн, тобто на 79,89 %. Таким чином, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у сумі 2126,99 грн.
З цих підстав позов підлягає частковому задоволенню.
Керуючись ст. 526-530, 610, 611, 625, 1048-1054 ЦК України, ст. 6-16, 12, 13, 81, 89, 141, 263-265 ЦПК України, суд
у х в а л и в:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» (код ЄДРПОУ: 41084239, Місцезнаходження: 01133, м. Київ, бульвар Лесі Українки, будинок 26, офіс 411) заборгованість за Договором № 540751-КС-002 про надання кредиту від 10.07.2025 року, в розмірі 21847,52 грн., судовий збір в сумі 2126,99 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5592,30 грн.
В іншій частині позову відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Хмельницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення судового рішення.
Сторони можуть отримати інформацію щодо даної справи в підсистемі "Електронний суд".

Головуючий суддя Н.В.Матвєєва