Справа № 703/1465/26
2/703/1490/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 липня 2026 року м. Сміла

Смілянський міськрайонний суд Черкаської області у складі:
головуючого - судді Овсієнка І.В.,
за участю 
секретаря судового засідання Батаргіної Т.М.,
представника позивача – адвоката Ткачука-Коваленка О.В.,
представника відповідача – адвоката Холодняка В.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Сміла, в режимі відеоконференції, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди,
установив:
13.03.2026 позивач через представника, адвоката Ткачука-Коваленка О.В. звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, спричиненої дорожньо-транспортною пригодою.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 22.06.2023 близько 11-20 год, ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «BMW 730D», реєстраційний номер НОМЕР_1 , на регульованому перехресті вулиць Вячеслава Чорновола та Гетьмана Сагайдачного в м. Черкаси, здійснив рух на заборонний сигнал світлофора, чим спричинив зіткнення із автомобілем «Volvo XC90», реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 .
Внаслідок зіткнення транспортних засобів ОСОБА_1 завдано тілесні ушкодження та матеріальну шкоду.
Постановою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 30.08.2023, що залишена без змін постановою Черкаського апеляційного суду від 22.09.2023, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, що передбачене ст. 124 КУпАП та накладене стягнення у виді штрафу.
На момент ДТП ОСОБА_2 не застрахував власну цивільно-правову відповідальність, не сприяв постраждалій у врегулюванні наслідків події та жодним чином не намагався відшкодувати завдану шкоду.
Внаслідок ДТП ОСОБА_1 зазнала тілесних ушкоджень, була вимушена звернутися до лікувального закладу. 
Належний ОСОБА_1 автомобіль був суттєво пошкоджений, вартість відновлювального ремонту складає 663858,42 грн, значно перевищує ринкову вартість авто до ДТП (309979,00 грн), відтак ремонт є економічно недоцільним. Позивач понесла витрати на проведення автотоварозначого дослідження та евакуації авто із місця події.
Через ту обставину, що ОСОБА_2 керував не забезпеченим транспортним засобом, ОСОБА_1 була змушена звертатися до МТСБУ для отримання страхового відшкодування.
Внаслідок очевидно протиправних дій відповідача, що пов`язані із заподіянням їй тілесних ушкоджень, пошкодженням належного їй майна та пов`язаними із цим додатковими витратами, проведенням страхового врегулювання, позивачці заподіяно моральну шкоду, яку оцінює в сумі 25000,00 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст. 1194 ЦК України, ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», просить стягнути із ОСОБА_2 різницю між фактичним розміром заподіяної шкоди та отриманим страховим відшкодуванням, витрати на проведення автотоварознавчого дослідження та евакуацію пошкодженого транспортного засобу з місця події, а також стягнути із відповідача моральну шкоду.
Ухвалою Смілянського міськрайонного суду від 17.03.2026 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити за правилами загального позовного провадження, призначене підготовче судове засідання, встановлено учасникам справи строк для подання письмових заяв по суті справи.
Відповідач у встановлений судом строк із відзивом не звертався, однак 07.05.2026 через представника подав письмову заяву, за змістом якої проти задоволення позову заперечує. Відповідні заперечення мотивовані тим, що на розгляді суду в 2024 році перебувала справа за позовом того ж позивача, до того самого відповідача з ідентичними предметом та підставами позову, де позов залишений без розгляду. Під час здійснення судового провадження встановлений факт, що ОСОБА_1 розпорядилася пшкодженим транспортним засобом на власний розсуд, а саме продала третій особі за договором, укладеним у сервісному центрі МВС, з ціною, що значно перевищує оцінену вартість пошкодженого транспортного засобу. З огляду на наявні в матеріалах звіти про оцінку, автомобіль ОСОБА_1 є знищеним, позивачка отримала страхове відшкодування від МТСБУ, а вказані обставини в їх сукупності свідчать, що відповідно до ст. 30 Закону України «Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» вона не набула права на відшкодування за рахунок відповідача різниці у вартості транспортного засобу до ДТП та вартості його залишків.
Ухвалою суду від 12.05.2026 закрите підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду на 17.06.2026, в подальшому відкладено на 10.07.2026.
В судовому засіданні 10.07.2026 суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення із оголошенням дати його проголошення 14.07.2026.
В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив задовольнити на підставі доводів позовної заяви та інформації, викладеної в додатках.
Представник відповідача в судовому засіданні не заперечував факту дорожньо-транспортної події та винуватості ОСОБА_2 у її спричиненні, оскільки такі встановлені судовим рішенням, що набрало законної сили. Вказував на безпідставність покладення на відповідача вартості автомобіля до ДТП та після такого, за вирахуванням регламентної виплати МТСБУ, оскільки позивачка, визнавши факт знищення належного їй транспортного засобу внаслідок ДТП, всупереч вимогам закону, розпорядилася залишками на власний розсуд, отримала значну суму грошових коштів, тому пред`явлення даного позову має на меті незаконне збагачення. 
Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд доходить до наступного висновку.
Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).
Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів").
Постановою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 30.08.2023 в справі №711/4359/23, провадження 3/711/1631/23 ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, що передбачене ст. 124 КУпАП та накладене стягнення у виді штрафу за те, що він 22.06.2023 року об 11-20 год в м. Черкаси по вул. Вячеслава Чорновола, 80, керуючи автомобілем «BMW 730D» реєстраційний номер НОМЕР_1 , виїхав на регульоване перехрестя з вул. Гетьмана Сагайдачного на заборонений червоний сигнал світлофору та скоїв зіткнення з автомобілем «Volvo XC90» реєстраційний номер НОМЕР_2 , який рухався по вул. Гетьмана Сагайдачного на зелений сигнал світлофору, внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження та завдано матеріальних збитків.
Постановою Черкаського апеляційного суду від 22.09.2023 апеляційну скаргу, що подана в інтересах ОСОБА_2 залишено без задоволення, а постанову Придніпровського районного суду м. Черкаси від 30.08.2023 – без змін.
На час ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 , що пов`язана із експлуатацією автомобіля «Volvo XC90», була застрахована в АТ «СГ «ТАС» (приватне) з лімітом відповідальності за шкоду майну 130000,00 грн, що підтверджується полісом серії №АТ/2999871 від 29.09.2022.
Відповідальність ОСОБА_2 застрахована не була.
06.10.2023 представником в інтересах ОСОБА_1 подано до МТСБУ заяву про виплату страхового відшкодування у зв`язку із ДТП, що мала місце 22.06.2023 та спричинена водієм ОСОБА_2 , відповідальність якого застрахована не була та який постановою суду визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення.
31.10.2023 ОСОБА_1 отримала 160000,00 грн страхового відшкодування від МТСБУ.
З відомостей ЄДРСР, що є відкритими, судом встановлено, що рішенням Смілянського міськрайонного суду від 03.07.2025 в справі №703/4345/24 стягнуто із ОСОБА_2 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України витрати, пов`язані зі здійсненням регламентної виплати потерпілій ОСОБА_1 в сумі 161950,00 грн.
Постановою Черкаського апеляційного суду від 17.09.2025 апеляційну скаргу, що подана в інтересах ОСОБА_2 залишено без задоволення, а рішення Смілянського міськрайонного суду від 03.07.2025 – без змін.
Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Згідно зі статтею 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Для відповідальності у деліктних правовідносинах має бути наявний склад цивільного правопорушення: шкода; протиправна поведінка особи; причинний зв`язок між шкодою і протиправною поведінкою; вина особи.
Відповідно до частин першої, другої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Цивільно-правова деліктна відповідальність - це забезпечений державним примусом обов`язок відповідальної особи відшкодувати потерпілому заподіяну шкоду.
Аналіз положень статті 1166 ЦК України дозволяє дійти висновку про те, що загальною підставою деліктної відповідальності є протиправне, винне діяння заподіювача шкоди (цивільне правопорушення), яке містить такі складові: протиправна поведінка особи, настання шкоди, причинний зв`язок між ними та вина заподіювача шкоди.
Під шкодою розуміється майнова шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права.
Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стає об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.
Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за вини заподіювача шкоди (умислу або необережності).
Відсутність будь-якої з цих умов є підставою для звільнення особи від відповідальності, якщо інше не встановлено законом.
Розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. При цьому особа, яка заявляє вимоги щодо відшкодування майнової шкоди, доводить лише факти заподіяння такої шкоди.
Вказаний висновок сформульований Верховним Судом у постанові від 09.04.2024 в справі №584/947/20.
За обставинами даної справи, винуватість ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення, яким потерпілій ОСОБА_1 заподіяно шкоду, встановлена постановою суду, що набрала законної сили, відтак звернення із позовом до особи, протиправним діянням якої заподіяна шкода, є належним та ефективним способом захисту прав потерпілої особи у відповідних правовідносинах.
Згідно зі статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
За правилами ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.
Статтею 1192 ЦК України передбачено, що якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.
Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник-особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).
Разом з тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.
Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.
До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно з Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
У статті 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників.
Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).
Згідно зі статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожнього-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
Таким чином, страховик за договором страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів також є відповідальною особою за завдані збитки.
Відповідно до підпункту "а" пункту 41.1 статті 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.
Водночас, на відміну від особи, яка завдала шкоди, обсяг відповідальності страховика за договором страхування відповідальності обмежений нормами Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
За ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (відшкодуванням).
Сторонами не заперечується, що станом на 22.06.2023 цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 в установленому законодавством порядку застрахована не була.
Правила відшкодування шкоди, заподіяної третій особі, встановлені у статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», згідно з якою у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує в установленому цим законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Тому страховик за договором страхування цивільно-правової відповідальності відшкодовує лише шкоду, яка визначена та оцінена в порядку, встановленому цим законом.
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.
Згідно зі статтями 29, 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого в порядку, встановленому законодавством. Шкоду, пов`язану з утратою товарної вартості транспортного засобу, страховик не відшкодовує.
Як вбачається із звіту про оцінку автомобіля «Volvo XC90» №А07-36 від 17.08.2023, ринкова вартість автомобіля складає 309979,00 грн, вартість відновлювального ремонту – 663858,42 грн, а вартість матеріального збитку, що заподіяний власнику, прирівнюється до ринкової вартості на момент ДТП та складає 309979,00 грн. 
Транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно зі звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди (ст. 30.1 Закону №1961-IV).
За таких обставин ОСОБА_1 визнала ремонт автомобіля економічно недоцільним, як вказано в позовній заяві та визнано представником позивача під час судового розгляду.
За звітом про оцінку автомобіля «Volvo XC90 №А07-36/1 від 17.08.2023, вартість пошкодженого автомобіля складає 44798,00 грн.
Результати наведених досліджень сторонами не оспорювалися.
За обставинами даної справи ОСОБА_1 за рахунок коштів фонду захисту потерпілих отримано 160000,00 грн відшкодування шкоди, що заподіяна в результаті ДТП.
Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.
Такі ж за змістом висновки викладені Верховним Судом у постановах від 14 лютого 2018 року у справі №754/1114/15-ц, від 13 червня 2019 року у справі №587/1080/16-ц, від 17 жовтня 2019 року у справі №370/2787/18, від 30 жовтня 2019 року у справі №753/4696/16-ц, від 21 лютого 2020 року у справі №755/5374/18, від 22 квітня 2020 року у справі №756/2632/17.
Велика Палата Верховного Суду в постановах від 03 жовтня 2018 року у справі №760/15471/15-ц, від 14 грудня 2021 року у справі №147/66/17 виснувала, що відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом №1961-IV у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування або розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.
Враховуючи, що вартість ремонту автомобіля «Volvo XC90» суттєво перевищує розмір отриманого страхового відшкодування, то різниця, за загальним правилом, підлягає відшкодуванню особою, відповідальною за шкоду.
Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди (ст. 30.2 Закону №1961-IV).
В даному випадку, в частині відшкодування матеріальної шкоди, позивачем заявлено до стягнення різницю у вартості транспортного засобу до ДТП та після такого, а також вартість послуги із евакуації автомобіля, за вирахуванням регламентної виплати, що була отримана.
На переконання суду, відшкодування завданої позивачу шкоди мало відбуватися в порядку, визначеному статтею 30 Закону №1961-IV, і позивач мав передати залишки транспортного засобу відповідачу як особі, яка відповідає за завдану шкоду, чим набути право отримати від останнього відшкодування шкоди в розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до ДТП.
Вказаний висновок сформульований в постанові ВП ВС від 14.06.2023 в справі №125/1216/20, що є застосовною до спірних правовідносин сторін.
Натомість сторонами не заперечувалося, що позивачка розпорядилася транспортним засобом після його пошкодження в ДТП на власний розсуд, відчуживши його, однак сторонами вказується на різні обставини щодо вартості залишків автомобіля при вчиненні відповідного правочину.
В провадженні Смілянського міськрайонного суду перебувала справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП (справа №703/2440/24, провадження 2/703/1037/24) з ідентичними предметом та підставами позову.
Ухвалою суду від 04.07.2024 позовну заяву за клопотанням представника позивача залишено без розгляду.
Під час судового розгляду даної справи отримано із архіву Смілянського міськрайсуду матеріали справи №703/2440/24, фрагмент якої оглянутий в судовому засіданні.
На підтвердження вартості відчуження пошкодженого автомобіля «Volvo XC90» сторона позивача посилається на довідку, що видана Територіальним сервісним центром №7141 РСЦ ГСЦ МВС у Вінницькій, Черкаській та Кіровоградській областях, за якою вартість продажу транспортного засобу складає 44798,00 грн, а також фотографії автомобіля на місці події та надалі - поміщеного на евакуатор, що підтверджує передання авто покупцеві в пошкодженому стані, що виник внаслідок ДТП.
Вказані документи наявні в обох згаданих справах. 
Водночас, на виконання ухвали суду про витребування доказів від 20.06.2024 в справі №703/2440/24, Територіальним сервісним центром №7141 РСЦ ГСЦ МВС у Вінницькій, Черкаській та Кіровоградській областях надано довідку, за змістом якої 09.09.2023 ОСОБА_1 перереєстровано на третю особу автомобіль «Volvo XC90» реєстраційний номер НОМЕР_2 VIN НОМЕР_3 , за договором купівлі-продажу, вартість склала 337387,00 грн, а також надано фотокопію вказаного договору. Відповідно до п. 3 договору, за домовленістю сторін ціна транспортного засобу складає 337387,00 грн. Порядку проведення розрахунків сторін договір не містить.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Згідно з ч. 1-2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Згідно з ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Відповідно до ч. 1, 5-6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 2, ч. 3 ст. 12 ЦПК України однією із основних засад цивільного судочинства є змагальність сторін, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.
Застосовуючи вказаний підхід до обставин даної справи, суд приходить до переконання, що обставини продажу автомобіля, зокрема ціни відчуження, не можуть бути в достатній мірі встановлені із довідки, не підкріпленої примірником відповідного правочину, а фотографії автомобіля не дозволяють встановити час відчуження. З останніх вбачається лише факт фотозйомки авто після його пошкодження, інших обставин з них встановити не можливо. 
На противагу вказаному, позиція відповідача щодо часу та ціни відчуження підтверджена примірником договору, укладеного в РСЦ МВС, на недійсність чи неукладення якого сторони не посилалися.
За вказаних обставин позиція відповідача щодо вартості відчуження транспортного засобу вбачається більш вірогідною.
Крім того, про необхідність враховувати саме ціну здійсненого відчуження пошкодженого транспортного засобу, а не оцінену вартість залишків, вказано в постанові КЦС ВС від 11.11.2020 в справі №369/11812/18, а постановою КЦС ВС від 14.04.2022 в справі №205/7747/18 зроблений висновок про недобросовісність позиції сторони про відшкодування повної вартості автомобіля до ДТП в разі залишення його собі та подальшої реалізації. 
На переконання суду, розпорядившись пошкодженим транспортним засобом на власний розсуд, а не передавши його залишки особі, відповідальній за шкоду (в даному випадку – відповідачеві ОСОБА_2 ), позивач втратила право на отримання від останнього відшкодування шкоди в розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до ДТП.
Отже позовні вимоги в частині стягнення різниці вартості автомобіля до та після ДТП не підлягають до задоволення.
Щодо решти позовних вимог, то судом зважається, що вимоги ОСОБА_1 про стягнення із ОСОБА_2 моральної шкоди, витрат, пов`язаних із евакуацією транспортного засобу після ДТП та проведення автотоварознавчих досліджень, в жодному зі згаданих вище проваджень, що здійснювалися судами внаслідок ДТП, що мала місце 22.06.2023, по суті не розглядалися.
Що стосується позовної вимоги про стягнення із відповідача вартості евакуації автомобіля «Volvo XC90» реєстраційний номер НОМЕР_2 з місця ДТП, то відповідні витрати підтверджуються належними та допустимими доказами, а саме актом здачі-приймання виконаних робіт (надання послуг) від 22.06.2023 №282, платіжним документом про сплату вартості послуги ОСОБА_1 від 27.06.2023 в сумі 2800,00 грн, реєстраційними документами щодо державної реєстрації фізичної особи-підприємця та постановки виконавця послуги на податковий облік як платника єдиного податку, без сплати ПДВ, відтак підлягають задоволенню.
Щодо вимоги про стягнення вартості проведення автотоварознавчих досліджень, то такі слід задовольнити, оскільки такі проведені за замовленням позивача, за обставинами даної справи були необхідними для встановлення дійсних правовідносин сторін, їх зміст не заперечувався відповідачем, їх оплата позивачкою в сумі 5000,00 грн підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера.
Щодо вимоги про стягнення моральної шкоди.
Відповідно до частини 1 статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Згідно частини 2 статті 23 ЦК України, моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України, якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Згідно ч. 4 ст. 23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Головною умовою покладення на особу обов`язку компенсувати моральну шкоду є наявність такої шкоди.
При цьому слід враховувати, що особливі правила статті 1187 ЦК України діють тоді, коли шкоду завдано тими властивостями об`єкта, через які діяльність із ним визнається джерелом підвищеної небезпеки.
Згідно з частиною п`ятою статті 1187 ЦК України при завданні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на особу, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не може бути покладено обов`язок з її відшкодування, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Під непереборною силою необхідно розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (пункт 1 частини першої статті 263 ЦК України), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого необхідно розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату.
Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом (частина друга статті 1193 ЦК України).
Відповідно до частини четвертої статті 1193 ЦК України суд може зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоди завдано вчиненням злочину (постанова ВС від 19.02.2024 в справі № 272/579/22).
Обставини, що виключають відповідальність ОСОБА_2 за заподіяну джерелом підвищеної небезпеки шкоду, в даному випадку відсутні, відповідна шкода спричинена внаслідок вчинення ним адміністративного правопорушення. 
Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Згідно п. 5 вказаної Постанови, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Відповідно до п. 9 Постанови, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Матеріалами справи підтверджено, що внаслідок протиправних дій ОСОБА_2 потерпілій ОСОБА_1 завдано матеріальну шкоду і така полягає у знищенні належного їй майна.
Одночасно, на підтвердження моральної шкоди, що полягає в фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з ушкодженням здоров`я, позивач посилається на довідку КНП «Третя Черкаська міська лікарня швидкої медичної допомоги» від 22.06.2023, а також довідку про проходження огляду у нейрохірурга від тієї ж дати. Відомості про проходження ОСОБА_1 стаціонарного лікування чи потреби в такому, повторні звернення через погіршення стану до медичних закладів, для проведення додаткових досліджень, будь-яких лікувальних заходів чи реабілітаційних процедур, відсутні та на них позивач не посилалася.
За вказаних обставин позивачем не доведено належним чином позовних вимог про завдання моральної шкоди внаслідок тілесних ушкоджень саме в сумі 25000,00 грн, відповідні вимоги доцільно задовольнити частково, в сумі 12500,00 грн, що їх суд вважає справедливим відшкодуванням за моральні страждання потерпілої, пов`язані зі знищенням її майна. 
Отже позов слід задовольнити частково.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Відповідно до платіжної інструкції від 11.02.2026 позивачем сплачено 1380,31 грн судового збору, що пропорційно до розміру задоволених позовних вимог покладається на відповідача. 
Враховуючи викладене, керуючись ст. 9-14, 19, 23, 27, 81, 89, 133, 137, 141, 265, 273 ЦПК України, суд
вирішив:
Позов задовольнити частково.
Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 2800,00 грн відшкодування витрат на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди, 5000,00 грн вартості виконання звітів про оцінку автомобіля, 12500,00 грн відшкодування моральної шкоди, а також 203,04 грн судового збору, всього 20503 (двадцять тисяч п`ятсот три) грн 04 коп.
В задоволенні решти позовних вимог – відмовити.
Рішення може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а якщо рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, учасник справи має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 .

Повне судове рішення складене 14.07.2026. 

Суддя        І.В. Овсієнко