ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ	

21 липня 2026 року 	Справа № 160/7567/26 	

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі судді Дєєва М.В. розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу 
за позовом   ОСОБА_1 
до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет позову на стороні відповідача  Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області
про визнання протиправним, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії, 
ВСТАНОВИВ:
30.03.2026 року через систему «Електронний суд» до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, в якому позивач просить:
визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області № 046550008175 від 29.09.2025 року про відмову в переведенні ОСОБА_1 з пенсії за віком, призначеної за Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за віком відповідно до положень статті 37 Закону України від 16.12.1993 № 3723-XII «Про державну службу», пунктів 10 та 12 «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України від 10.12.2015 № 889-VIII «Про державну службу» на підставі її заяви від 22.09.2025 року;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зарахувати ОСОБА_1 періоди роботи в органах внутрішніх справ та національної поліції України з 01.06.1994 року по 23.11.2007 року та з 07.11.2015 року по 19.12.2024 року до стажу державної служби та перевести з 22.09.2025 року з пенсії за віком, призначеної за Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за віком відповідно до положень статті 37 Закону України від 16.12.1993 № 3723-XII «Про державну службу», пунктів 10 та 12 «;Прикінцевих та перехідних положень» Закону України від 10.12.2015 № 889-VIII «Про державну службу».
В обґрунтування позову вказано, що позивач звернулася до відповідача із заявою про переведення з пенсії за віком відповідно до Закону №1058-ІV, яку отримувала з 18.06.2024 року на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» від 06.08.2020 №889-VІІІ. 29.09.2025 року відповідачем було прийнято рішення № 046550008175, яким було відмовлено в перерахунку пенсії в частині переходу з пенсії за віком згідно Закону № 1058 на пенсію згідно Закону № 889. В обґрунтування рішення про відмову відповідачем було зазначено зокрема «… 01.05.2016 набрав чинності Закон №889-VIII, який скасовано, зокрема статтю 37 Закону № 3723- ХІІ, щодо перерахунку пенсій державним службовцям. Відповідно до ст. 25 Закону 3723 посади в Національній поліції не належать до категорій посад державної служби. Порядком №283 не передбачено зарахування до стажу державної служби роботу в поліції. В результаті розгляду електронної пенсійної справи встановлено, що станом на 01.05.2016 заявниця не перебувала на державній службі. Стаж роботи на посадах, віднесений до категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону №3723 та актами Кабінету Міністрів України, станом на 01.05.2016 складає 7 років 11 місяців 15 днів з 23.11.2007 (дата присвоєння 13 рангу державного службовця) по 07.11.2015, тому норми Прикінцевих положень Закону №889 не дотримуються. Також зазначено, що в довідках про складові заробітної плати відсутній штамп підприємства. Враховуючи вищезазначене прийнято рішення відмовити гр. ОСОБА_1 в переведенні перерахунку згідно заяви №2547 від 22.09.2025 в переведенні на пенсію відповідно Закону 889, оскільки відсутній необхідний стаж державного службовця…». Позивач вважає рішення відповідача про відмову у переведенні на пенсію за віком відповідно до положень ЗУ «Про державну службу» протиправним та таким, що не відповідає нормам чинного законодавства України, оскільки висновки відповідача не відповідають фактичним обставинам справи та спростовуються відповідними записами в трудовій книжці та відповідними довідками, які є в матеріалах пенсійної справи. З огляду на вказане позивач просила задовольнити позовні вимоги.
06.04.2026 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду відкрито спрощене позовне провадження без виклику (повідомлення) сторін та залучено до участі у справі третю особу.
10.04.2026 року від Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області надійшли матеріали пенсійної справи позивача.
21.04.2026 року від Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого вказано, що пенсія державним службовцям призначається за умови, що пенсія відповідно до Закону № 3723 не призначалась. Право особи на призначення пенсії відповідно до Закону № 889, слід визначати відповідність займаної посади до посад, визначених статтею 25 Закону № 3723. За результатом розгляду наданого пакету документів та матеріалів електронної пенсійної справи було встановлено, що станом на 01.05.2016 заявниця не перебувала на державній службі. Стаж роботи на посадах, віднесений до категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону №3723 та актами Кабінету Міністрів України, станом на 01.05.2016 складає 7 років 11 місяців 15 днів з 23.11.2007 (дата присвоєння 13 рангу державного службовця) по 07.11.2015, тому норми Прикінцевих положень Закону №889 не дотримуються. Також, в довідках про складові заробітної плати відсутній штамп підприємства. Враховуючи вищезазначене відповідачем прийнято рішення про відмову позивачу в переведенні перерахунку згідно заяви №2547 від 22.09.2025 в переведенні на пенсію відповідно Закону 889, оскільки відсутній необхідний стаж державного службовця.
21.05.2026 року від позивача надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої вказано, що відповідач протиправно перекладає на позивача, як на державного службовця, відповідальність за дії роботодавця та його власну бездіяльність, зокрема стосовно відсутності запису в трудовій книжці про прийняття присяги держаного службовця та присвоєння відповідного рангу, відсутність штампу в довідці і тому подібне, що суперечить правовому висновку який міститься у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 11.05.2023 року у справі № 640/22934/20, де суд констатував, що державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків, дискреційність повноважень органу влади повинна бути зведена до мінімуму, а логіка рішень органу влади повинна бути чіткою і зрозумілою, як і можливі наслідки таких дій. Особа не повинна відповідати за помилки, вчинені органом держави.
21.07.2026 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду продовжено строк розгляду справи.
Станом на дату винесення рішення третя особа не надала до суду будь яких пояснень, про причини неподання суд не повідомлено.
Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та отримує пенсію за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV починаючи з 18.06.2024 року.
22.09.2025 року ОСОБА_1 звернулась до уповноваженого органу Пенсійного фонду України із заявою №2547 щодо перерахунку пенсії – перехід на пенсію за віком відповідно Закону України «Про державну службу» №889-VIII від 10.12.2015.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області №046550008175 від 29.09.2025 року відмовлено в переведенні позивача з пенсії за віком, призначеної за Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за віком відповідно до положень статті 37 Закону України від 16.12.1993 № 3723-XII «Про державну службу», пунктів 10 та 12 «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України від 10.12.2015 № 889-VIII «Про державну службу» на підставі її заяви від 22.09.2025 року. В обґрунтування рішення про відмову відповідачем було зазначено наступне: «… 01.05.2016 набрав чинності Закон №889-VIII, який скасовано, зокрема статтю 37 Закону № 3723- ХІІ, щодо перерахунку пенсій державним службовцям. Відповідно до ст. 25 Закону 3723 посади в Національній поліції не належать до категорій посад державної служби. Порядком №283 не передбачено зарахування до стажу державної служби роботу в поліції.
В результаті розгляду електронної пенсійної справи встановлено, що станом на 01.05.2016 заявниця не перебувала на державній службі. Стаж роботи на посадах, віднесений до категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону №3723 та актами Кабінету Міністрів України, станом на 01.05.2016 складає 7 років 11 місяців 15 днів з 23.11.2007 (дата присвоєння 13 рангу державного службовця) по 07.11.2015, тому норми Прикінцевих положень Закону №889 не дотримуються. Також зазначаємо, що в довідках про складові заробітної плати відсутній штамп підприємства.
Враховуючи вищезазначене прийнято рішення відмовити гр. ОСОБА_1 в переведенні перерахунку згідно заяви №2547 від 22.09.2025 в переведенні на пенсію відповідно Закону 889, оскільки відсутній необхідний стаж державного службовця…».
Позивач вважає вказане рішення відповідача протиправним та таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства, що і стало підставою для звернення з цим позовом до суду.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Відповідно до пункту 6 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2016 року № 229, стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності Законом України "Про державну службу" від 10 грудня 2015 року № 889-VIII обчислюється відповідно до пункту 8 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про державну службу" від 10 грудня 2015 року № 889-VIII.
Згідно пункту 8 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про державну службу" від 10 грудня 2015 року № 889-VIII стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.
Посади і органи, час роботи в яких зараховується до стажу державної служби було визначено «Порядком обчислення стажу державної служби», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03 травня 1994 року № 283 (далі - Порядок №283).
За приписами пункту 2 Порядку № 283 до стажу державної служби зараховується робота (служба), зокрема на посадах керівних працівників і спеціалістів в апараті органів прокуратури, судів, нотаріату, дипломатичної служби, митного контролю, внутрішніх справ, служби безпеки, розвідувальних органів, інших органів управління військових формувань, Держспецзв`язку, Адміністрації Держспецтрансслужби, державної податкової та контрольно-ревізійної служби, Держфінінспекції, її територіальних органів.
Пунктом 3 Порядку № 283 встановлено, що до стажу державної служби включається, зокрема, час служби на посадах рядового та начальницького складу осіб, яким присвоєно встановлені законодавством спеціальні звання міліції, в органах внутрішніх справ, що входили або входять до структури Міністерства внутрішніх справ.
Також, відповідно до Методики щодо зарахування (включення) до стажу державної служби періодів роботи (служби) колишніх працівників і осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ, затвердженого наказом Головного управління державної служба України від 12.10.2007 року № 270/551, робота (служба) в апараті органів внутрішніх справ, а саме: у Міністерстві внутрішніх справ України (структурних підрозділах центрального апарату Міністерства), головних управлінь/управлінь МВС України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві і Севастополі, міських управлінь і відділів, управлінь і відділів на транспорті та інших, визначених відповідними наказами Міністерства внутрішніх справ України - зараховується до стажу державної служби.
Отже, до стажу державної служби зараховується, зокрема робота (служба) на посадах керівних працівників і спеціалістів в апараті органів внутрішніх справ та на посадах рядового та начальницького складу в органах внутрішніх справ.
Порядок №283 втратив чинність у зв`язку із затвердженням 25.03.2016 постановою № 229 Кабінету Міністрів України нового Порядку обчислення стажу державної служби.
Згідно з п. 4 Порядку №229 до стажу державної служби зараховується, зокрема, час перебування на посаді державної служби відповідно до Закону України "Про державну службу".
У пункті 1 частини 2 статті 46 Закону України "Про державну службу" №889-VIII від 10.12.2015 визначено, що до стажу державної служби зараховуються час перебування на посаді державної служби відповідно до цього Закону.
Судом встановлено, що відповідно до записів в трудовій книжці серії НОМЕР_1 підтверджуються періоди роботи позивача на відповідних посадах в органах внутрішніх справ:
- 22.10.1986 року згідно наказу УВД № 355 від 20.10.1986 року прийнята на посаду старшого бухгалтера відділу внутрішніх справ Жовтоводського виконкому (запис №6);
- 01.05.1990 року згідно наказу ГОВД №1л/с від 02.08.1990 року переведена на посаду бухгалтера ( в зв`язку зі змінами штатного розпису) (запис №7);
- 05.06.2008 року згідно наказу УМВС №558 від 05.06.2008 року переведена на посаду бухгалтера-спеціаліста (запис №8);
- 30.09.2008 року згідно наказу ГУ МВС №215о/с від 30.09.2008 року переведена на посаду бухгалтера-спеціаліста (в зв`язку з реорганізацією штатів) (запис №9);
- 01.06.2013 року згідно наказу ГУ МВС №124о/с від 01.06.2023 року переведена на посаду спеціаліста бухгалтера Жовтоводського міського відділу ГУМВС України в Дніпропетровській області (у зв`язку з реорганізацією штатів (запис №10);
- 06.11.2015 року згідно наказу ГУМВС №485о/с від 06.11.2015 року звільнена за ст. 36 п.5 КЗпП України у зв`язку з переведенням до Національної поліції (запис №11);
- 07.11.2015 року згідно наказу ГУНП №1о/с від 07.11.2015 року прийнята на посаду державного службовця 13-го рангу, спеціалістом 2 категорії управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області (запис №12);
- 01.05.2016 року згідно наказу ГУНП в Дніпропетровській області №121о/с від 20.05.2016 року встановлено 9-й ранг державного службовця (запис №13);
- 09.12.2016 року згідно наказу ГУНП в Дніпропетровській області №352о/с від 09.12.2016 року призначено на посаду спеціаліста відділу розрахунково-касового обслуговування управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку ГУНПУ в Дніпропетровській області (запис №14);
- 13.12.2018 року згідно наказу ГУНП в Дніпропетровській області №345о/с від 13.12.2018 року присвоєний 8-й ранг державного службовця (запис №15);
- 13.12.2021 року згідно наказу ГУНП в Дніпропетровській області №793о/с від 13.12.2021 року присвоєний 7-й ранг державного службовця (запис №16);
- 13.12.2024 року згідно наказу ГУНП в Дніпропетровській області №1429о/с від 13.12.2024 року присвоєний 9-й ранг державного службовця (запис №17);
- 19.12.2024 року згідно наказу ГУНП в Дніпропетровській області №1453о/с від 18.12.2024 року припинення державної служби відповідно до п.7 (у разі виходу державного службовця на пенсії) ч. 1 ст. 83 Закону України «Про державну службу» (запис №18);
- 20.12.2024 року згідно наказу ГУНП в Дніпропетровській області №1461о/с прийнята і призначена на посаду інспектора відділу матеріального обліку управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку ГУНПУ в Дніпропетровській області, де і працюю по теперішній час (запис №19).
Відповідно до довідки №92787-2025 від 18.06.2025 року управління кадрового забезпечення ГУНП в Дніпропетровській зазначено, що позивач обіймала посаду державного службовця з 07.11.2015 року по 19.12.2024 року.
Крім того в зазначеній довідці №92787-2025 від 18.06.2025 року управління кадрового забезпечення ГУНП в Дніпропетровській області зазначено що до 23.11.2007 року позивач займала посади в органах внутрішніх справ 22.10.1986 року по 23.11.2007 року включно.
Також до матеріалів пенсійної справи було додано Архівний витяг № 21 від 11.07.2025 року та Архівна довідка № 22 від 11.07.2025 року, якими засвідчується факт присвоєння позивачу 13 рангу державного службовця з 01.06.1994 року на підставі Наказу начальника Жовтоводського МВВС № 72 від 01.06.1994 року.
Враховуючи наведене, періоди роботи позивача на вказаних посадах роботи в органах внутрішніх справ та національної поліції України підлягають зарахуванню до стажу державної служби.
Таким чином відповідачем протиправно не було враховано перебування позивача на посаді державного службовця з 01.06.1994 року по 22.11.2007 року та з 07.11.2015 року по 01.05.2016 року (дату набрання чинності Закону 889). Т
Отже, стаж з 07.11.2015 року по 19.12.2024 року також зараховується до спеціального стажу для визначення права на пенсію за нормами Закону України «Про державну службу».
Щодо відсутності в трудовій книжці запису про прийняття присяги та запису про присвоєння рангу державного службовця 01.06.1994 року, суд зазначає наступне.
На момент внесення відповідних записів до трудової книжки діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.1974 № 162 (далі - Інструкція № 162), та Інструкція про ведення трудових книжок, затверджена наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58 (далі - Інструкція № 58), які містять аналогічні положення про те, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника; трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.
Відповідно до пунктів 2.3, 2.4, 2.8 глави 2 Інструкції № 58 записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону. Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення – у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення. Якщо підприємство, яке зробило неправильний або неточний запис, ліквідоване, відповідний запис робиться правонаступником і засвідчується печаткою, а в разі його відсутності - вищестоящою організацією, якій було підпорядковане підприємство, а в разі його відсутності - облархівом, держархівом м. Києва, держархівом м. Севастополя і держархівом при Раді Міністрів Криму.
Аналогічні за змістом положення містила також Інструкція № 162.
Пунктами 2.11, 2.12, 2.13 глави 2 Інструкції № 58 передбачено занесення відомостей про працівника, а саме відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я та по батькові (повністю, без скорочення або заміни імені та по батькові ініціалами) і дата народження вказуються на підставі паспорту або свідоцтва про народження. Після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом завіряє правильність внесених відомостей. Першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка. Зміна записів у трудових книжках про прізвище, ім`я, по батькові і дату народження виконується власником або уповноваженим ним органом за останнім місцем роботи на підставі документів (паспорта, свідоцтва про народження, про шлюб, про розірвання шлюбу, про зміну прізвища, ім`я та по батькові тощо) і з посиланням на номер і дату цих документів. Зазначені зміни вносяться на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Однією рискою закреслюється, наприклад, колишнє прізвище або ім`я, по батькові, дата народження і записуються нові дані з посиланням на відповідні документи на внутрішньому боці обкладинки і завіряються підписом керівника підприємства або печаткою відділу кадрів.
У даній справі до стажу перебування на посаді державного службовця не враховано періоди роботи з 01.06.1994 року по 22.11.2007 року та з 07.11.2015 року по 01.05.2016 року (дату набрання чинності Закону 889), зазначені в трудовій книжці, оскільки відсутній запис про прийняття присяги державного службовця та запис про присвоєння 13 рангу державного службовця з 01.06.1994 року. Однак зазначена інформація підтверджується відповідними архівними довідками, як це передбачено процедурою підтвердження стажу у випадку відсутності відповідного запису в трудовій книжці.
Аналіз вказаних вище норм у сукупності із встановленими обставинами свідчить, що законодавством визначено порядок організації ведення, обліку, зберігання і видачу трудових книжок працівників, а також встановлено відповідальність за порушення такого порядку. Всі записи, які мають відношення до трудової діяльності працівника та вносяться до трудової книжки, можуть бути внесені вичерпним колом осіб, насамперед керівником підприємства, установи, організації в порядку, строк та спосіб, передбачений відповідним законодавством. Самостійне внесення працівником відомостей щодо своєї трудової діяльності, а також внесення виправлень у разі неправильного або неточного запису не передбачено.
Отже, обов`язок щодо внесення достовірних та правильних записів до трудової книжки працівника покладається саме на власника підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган.
Також слід зазначити, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 № 301 "Про трудові книжки працівників" відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, а тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, а отже, й не може впливати на її особисті права.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 09.08.2019 року у справі № 654/890/17, яка в силу положень частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України враховується судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.
У постанові від 21.02.2018 у справі № 687/975/17 Верховний Суд зазначив, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист.
Отже, з вищенаведеного слідує, що позивач не несе відповідальності за заповнення трудової книжки, оскільки записи у її трудову книжку вносяться відповідальним працівником підприємства, а не особисто позивачем, більше того, недоліки її заповнення не є підставою вважати про відсутність трудового стажу позивача.
Також варто зазначити, що трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповненням роботодавцем, іншими органами трудової книжки, а тому працівник не може нести і негативних наслідків порушення порядку заповнення його трудової книжки.
Підсумовуючи все вище зазначене, законодавець визначив певні умови, за дотримання яких у осіб зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України від 16.12.1993 № 3723-ХІІ «Про державну службу».
Так, зокрема, відповідно до пункту 10 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 10.12.2015 № 889-VIII «Про державну службу» державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців. Перелік посад державної служби, які займали особи з числа колишніх державних службовців, що належать до певної категорії посад, передбачених цим Законом, визначається Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до пункту 12 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 10.12.2015 № 889-VIII «Про державну службу» для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Отже, розділ XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 10.12.2015 № 889-VIII «Про державну службу» передбачає, що за наявності в особи станом на 01.05.2016 певного стажу держслужби (10 років для осіб, що на цю дату займали посади державної служби, або 20 років стажу держслужби на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від того, чи працювала особа станом на 01.05.2016 на держслужбі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України від 16.12.1993 № 3723-ХІІ «Про державну службу».
Відповідно до пункту 8 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 10.12.2015 № 889-VIII «Про державну службу» стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.
Пунктом 2 цього Порядку було визначено, що до стажу державної служби зараховується робота (служба) на посадах керівних працівників і спеціалістів в апараті органів прокуратури, судів, нотаріату, дипломатичної служби, митного контролю, внутрішніх справ, служби безпеки, розвідувальних органів, інших органів управління військових формувань, Держспецзв`язку, Адміністрації Держспецтрансслужби, державної податкової та контрольно-ревізійної служби, Держфінінспекції, її територіальних органів.
Водночас, за правилами пункту 4 «Порядку обчислення стажу державної служби», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2016 № 229 (чинного з 01.05.2016) до стажу державної служби зараховуються, зокрема, час перебування на посаді державної служби відповідно до Закону; час перебування на посадах, на яких присвоюються військові та спеціальні звання.
У цьому контексті слід зазначити, що відповідно до статті 1 Закону України від 16.12.1993 № 3723-ХІІ «Про державну службу» під державною службою розуміють професійну діяльність осіб, які займають посади в державних органах та їх апараті щодо практичного виконання завдань і функцій держави та одержують заробітну плату за рахунок державних коштів. Ці особи є державними службовцями і мають відповідні службові повноваження.
Приписи частини 2 статті 9 Закону України від 16.12.1993 № 3723-ХІІ «Про державну службу» передбачають, що регулювання правового становища державних службовців, що працюють в апараті органів прокуратури, судів, дипломатичної служби, митного контролю, служби безпеки, внутрішніх справ та інших, здійснюється відповідно до цього Закону, якщо інше не передбачено Законами України.
Так, з матеріалів справи вбачається та підтверджується записами трудової книжки серії НОМЕР_1 та Довідкою управління кадрового забезпечення ГУ НПУ в Дніпропетровській області, що позивач починаючи з 22.10.1986 по 06.11.2015, з 07.11.2015 по 19.12.2024 безперервно працювала на посадах державного службовця в органах внутрішніх справ та національної поліції.
Крім того, у Витягу з реєстру застрахованих осіб містяться відомості по спеціальному стажу з 01.01.2000 року по 19.12.2024 року із кодом підстави для обліку спецстажу ЗДС037А1 та у Довідці ОК-5 містяться відомості по спеціальному стажу з 01.01.1998 року по 19.12.2024 року із кодом підстави для обліку спецстажу ЗДС037А1, що підтверджує моє перебування на посаді державного службовця, оскільки код ЗДС037А1 використовується для обліку спеціального стажу державних службовців при заповненні звітності до Пенсійного фонду України в Додатку 6 до Податкового розрахунку «Відомості про наявність підстав для обліку стажу окремим категоріям осіб відповідно до законодавства» об`єднаного звіту з ПДФО та ЄСВ.
З огляду на вказане, суд вважає, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області № 046550008175 від 29.09.2025 року про відмову в переведенні мене з пенсії за віком, призначеної за Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за віком відповідно до положень статті 37 Закону України від 16.12.1993 № 3723-XII «Про державну службу», пунктів 10 та 12 «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України від 10.12.2015 № 889-VIII «Про державну службу» на підставі її заяви від 22.09.2025 року є протиправним, а тому таке необхідно скасувати.
Щодо позовних вимог зобов`язального характеру, суд зазначає наступне.
Відповідно до пункту 4 Порядку призначення пенсій деяким категоріям осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.09.2016 № 622 (далі - Порядок №622) пенсія державним службовцям призначається з дати звернення, але не раніше дати виникнення права.
Питання щодо порядку переведення (переходу) з одного виду пенсії на інший та питання призначення пенсії неодноразово проаналізовано у постанові Верховного Суду України від 31.03.2015 у справі №21-612а14, постановах Верховного Суду від 23.10.2018 у справі №317/4184/16-а; від 17.05.2019 у справі №511/777/17; від 11.07.2019 у справі №264/6292/16-а; від 10.10.2019 у справі №520/7533/17; від 13.02.2020 у справі №263/3478/17; від 17.07.2020 у справі №335/13894/16-а, в яких суди дійшли висновку, що, якщо особа отримувала пенсію на підставі одного закону та виявила бажання перейти на пенсію за іншим законом, зазначені правовідносини слід розцінювати як нове призначення пенсії. У іншому ж випадку, якщо такий перехід відбувся в рамках одного закону - Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», вказані правовідносини є переведенням на пенсію в рамках одного закону.
Станом на дату виникнення спірних правовідносин позивач отримує пенсію за віком, яка їй обчислюється відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». При цьому, позивач має право на призначення пенсії державного службовця відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІІ.
Суд встановив, що позивач звернувся із заявою про призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу» 22.09.2025 року.
Щодо зобов`язання відповідача зарахувати періоди роботи в органах внутрішніх справ та національної поліції України з 01.06.1994 року по 23.11.2007 року та з 07.11.2015 року по 19.12.2024 року до стажу державної служби, суд зазначає наступне.
Згідно ч.4 ст.245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Тобто, законодавець передбачив обов`язок суду змусити суб`єкт владних повноважень до правомірної поведінки, а не вирішувати питання, які належать до функцій і виключної компетенції останнього (дискреційні повноваження), тому втручання в таку діяльність є формою втручання в дискреційні повноваження наведеного органу та виходить за межі завдань адміністративного судочинства.
Як слідує зі змісту Рекомендації № К (80) 2 Комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11.03.1980р. під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Адміністративний суд під час розгляду та вирішення публічно-правових спорів перевіряє, чи рішення суб`єкта владних повноважень прийняте у межах законної дискреції. При цьому, відповідно до правил правозастосування практики Європейського суду з прав людини, суд не може своїм рішенням підмінити рішення суб`єкта владних повноважень.
Тобто, дискреційними є повноваження суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом таких повноважень є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова «може».
Натомість, у даному випадку суд не вважає повноваження відповідача, як дискреційними, оскільки відповідач не наділений повноваженнями за конкретних фактичних обставин діяти не за законом, а на власний розсуд. 
Згідно судової практики Європейського суду з прав людини (рішення по справі «Олссон проти Швеції» від 24 березня 1988 року) запорукою вірного застосування дискреційних повноважень є високий рівень правової культури державних службовців, водночас, суди повинні відновлювати порушене право шляхом зобов`язання суб`єкта владних повноважень, у тому числі колегіальний орган, прийняти конкретне рішення про надання можливості, якщо відмова визнана неправомірною, а інших підстав для відмови не вбачається.
Суд зазначає, що відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» практика ЄСПЛ підлягає застосуванню судами як джерело права.
Таким чином, враховуючи, що оскаржуване рішення прийняте з підстав незарахування до страхового стажу вищевказаного періоду та враховуючи наявність підстав для зарахування такого періоду, суд вважає за необхідне для повного відновлення порушених прав зобов`язати відповідача зарахувати періоди роботи в органах внутрішніх справ та національної поліції України з 01.06.1994 року по 23.11.2007 року та з 07.11.2015 року по 19.12.2024 року до стажу державної служби.
Відповідно до ч.2 статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Також, відповідно до абз.2 ч. 4 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України, у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта і владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
З огляду на неналежне виконання визначеним пенсійним органом його повноважень щодо розгляду заяви позивача, що потягло за собою порушення прав позивача, з урахуванням дискреційних повноважень пенсійного органу на прийняття рішення про призначення пенсії та визначення підстав, за яких призначається пенсія або приймається рішення про відмову в її призначенні та враховуючи, що позивачу було відмовлено у переведені на інший вид пенсії, у зв`язку з неврахуванням спірних періодів та враховуючи наявність підстав для врахування таких періодів, суд дійшов висновку, що належним захистом прав позивача є зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача від 22.09.2025 року про перехід з пенсії за віком, призначеної за Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за віком відповідно до положень статті 37 Закону України від 16.12.1993 № 3723-XII «Про державну службу», пунктів 10 та 12 «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України від 10.12.2015 № 889-VIII «Про державну службу», з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Згідно із ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є такими, що підлягають частковому задоволенню.
Згідно ч. 1, 3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору. 
Відповідно до ч.1 ст.132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання адміністративного позову до суду в розмірі 1331,20 грн., що документально підтверджується квитанцією №8286-2789-6901-2835 від 27.03.2026 року.
З урахуванням положень статті 139 КАС України та відповідно до задоволених вимог, судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору за подання адміністративного позову до суду підлягає стягненню в розмірі 665,60 грн, за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись ст.ст. 139, 243-246, 257 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, 

УХВАЛИВ:
Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (49088, м. Дніпро, вул.Надії Алексєєнко, 106, код ЄДРПОУ 13486010), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, м.Дніпро, вул.Набережна Перемоги, 26, код ЄДРПОУ 21910427) про визнання протиправним, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області № 046550008175 від 29.09.2025 року про відмову в переведенні ОСОБА_1 з пенсії за віком, призначеної за Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за віком відповідно до положень статті 37 Закону України від 16.12.1993 № 3723-XII «Про державну службу», пунктів 10 та 12 «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України від 10.12.2015 № 889-VIII «Про державну службу» на підставі її заяви від 22.09.2025 року.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зарахувати ОСОБА_1 періоди роботи в органах внутрішніх справ та національної поліції України з 01.06.1994 року по 23.11.2007 року та з 07.11.2015 року по 19.12.2024 року до стажу державної служби 
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 22.09.2025 року про перехід з пенсії за віком, призначеної за Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за віком відповідно до положень статті 37 Закону України від 16.12.1993 № 3723-XII «Про державну службу», пунктів 10 та 12 «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України від 10.12.2015 № 889-VIII «Про державну службу», з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.
У задоволенні решти позовних вимог – відмовити.
Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 665,60 грн. (шістсот шістдесят п`ять гривень шістдесят копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені ст. ст.295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя М.В. Дєєв