ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/16288/25  Номер провадження 22-ц/814/3011/26 | Головуючий у 1-й інстанції Материнко М. О.  Доповідач ап. інст. Лобов О. А.

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2026 року | м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючий суддя Лобов О.А.,
судді: Дорош А.І., Триголов В.М., 
за участю секретаря судового засідання Буцьківського М.С.
розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою адвокатки Коваленко Вікторії Вікторівни, представниці ОСОБА_1 , на рішення Шевченківського районного суду м.Полтави від 14 квітня 2026 року (час ухвалення судового рішення 14:40:55 до 15:30:18 год, дата виготовлення повного тексту судового рішення – 24 квітня 2026 року)  у справі за позовом адвокатки Коваленко Вікторії Вікторівни в інтересах ОСОБА_1 до Полтавської міської територіальної громади в особі Полтавської міської ради про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем, третя особа – Державний нотаріус Другої Полтавської державної нотаріальної контори Ярощук Вероніка Анатоліївна. 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, апеляційний суд

У С Т А Н О В И В:

У листопаді 2025 року адвокатка Коваленко В.В. в інтересах ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом, просила ухвалити рішення, яким встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою: АДРЕСА_1 .
В обґрунтування заявлених вимог посилалася на те, що, починаючи з 1998 року, позивач проживав разом із своєю матір?ю ОСОБА_2 за адресою : АДРЕСА_1 . Разом з матір`ю позивач вів домашнє господарство, допомагав їй у сплаті комунальних послуг, здійснював поточний ремонт квартири, купував необхідні предмети побуту, продукти харчування, піклувався про стан здоров`я матері та за потреби купував ліки, супроводжував до лікарні та забезпечував належне лікування. Крім того, ураховуючи похилий вік, матір, склала на позивача нотаріально посвідчену довіреність, якою уповноважила ОСОБА_1 бути її представником з усіма необхідними повноваженнями в усіх державних, громадських, господарських та інших органах та організаціях незалежно від підпорядкування , форм власності, галузевої належності, відкривати від її імені рахунки в банківських установах, представляти її інтереси в органах внутрішніх справ, державної реєстрації, державної статистики, одержувати будь-які документи від громадян та юридичних осіб, печатки та штампи. Для цього, ОСОБА_2 надала ОСОБА_1 право подавати від її імені будь-які документи, розписуватися замість неї та виконувати інші дії, пов`язані з цим дорученням.
ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 померла. Після смерті матері відкрилася спадщина на все належне майно, а саме: квартира АДРЕСА_2 . Звернувшись до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, 20.05.2025р. позивач отримав відповідь, якою державним нотаріусом Другої полтавської державної нотаріальної контори Ярощук В.А., з посиланням на ст.1270 ЦК України, повідомив, що строк для прийняття спадщини встановлюється у строк шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
Рішенням суду у справі № 554/11781/24 позивачу відмовлено у визначені додаткового строку для прийняття спадщини.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Полтави від 14 квітня 2026 року у задоволенні позову відмовлено за недоведеністю.

В апеляційній скарзі адвокатка Коваленко В.В., представниця ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалити нове про задоволення позову.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги стверджується, що позивач є спадкоємцем першої черги після смерті матері, який постійно проживав з нею, тому відповідно до ст.1268 ЦК України є таким, що прийняв спадщину, яка належить йому з часу відкриття спадщини.
Звертаючись до суду із вимогою про встановлення факту проживання із спадкодавцем, позивач обрав ефективний, передбачений законом спосіб захисту порушеного права на спадкування, тому висновок суду першої інстанції про те, що позивач вже реалізував право на прийняття спадщини шляхом подання позову про визначення додаткового строку для прийняття спадщини є помилковим, так як у цій справі та у справі № 554/11781/24 є відмінними предмет, підстави заявлених вимог, характер спірних правовідносин. 

Відзив на апеляційну скаргу судом не отримано.

Апеляційний суд, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав:
Відповідно п.2 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення у разі порушення судом першої інстанції норм процесуального права або неправильного застосування норм матеріального права. 
Згідно позову, починаючи з 1998 року позивач проживав за адресою своєї матері ОСОБА_2 у квартирі АДРЕСА_2 .
Разом з матір`ю позивач вів домашнє господарство, допомагав їй у сплаті комунальних послуг, здійснював поточний ремонт квартири, купував необхідні предмети побуту, продукти харчування, піклувався про стан здоров`я матері та за потреби купував ліки, супроводжував до лікарні та забезпечував належне лікування. Крім того, ураховуючи похилий вік, матір, склада на позивача нотаріальну довіреність, якою уповноважили ОСОБА_1 бути її представником з усіма необхідними повноваженнями в усіх державних, громадських, господарських та інших органах та організаціях незалежно від підпорядкування, форм власності, галузевої незалежності, відкривати від її імені рахунки в банківських установах, представляти її інтереси в органах внутрішніх справ, державної реєстрації, державної статистики, одержувати будь-які документи віл громадян та юридичних осіб, печатки та штампи. Для цього, ОСОБА_2 , цією довіреністю надала ОСОБА_1 право подавати від її імені будь-які документи, розписуватися замість неї та виконувати інші дії, пов`язані з цим дорученням.
ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 померла. Після смерті матері відкрилася спадщина на все належне майно, а саме: квартира АДРЕСА_2 . Звернувшись до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, 20.05.2025р. позивач отримав відповідь, якою державним нотаріусом Другої полтавської державної нотаріальної контори Ярощук В.А., з посиланням на ст.1270 ЦК України,повідомлено, що строк для прийняття спадщини встановлюється у строк шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
З матеріалів справи убачається, що листом від 20.05.2025 р. № 522/01-16 за підписом Державного нотаріуса Другої Полтавської державної нотаріальної контори Ярощук В.А. позивачу повідомлено, що він пропустив строк для прийняття спадщини, внаслідок чого заяву про прийняття спадщини прийняти неможливо. Також в листі зазначено, що ОСОБА_1 має право звернутись з позовом до суду про продовження терміну для прийняття спадщини.
Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 20.03.2025 р. у цивільній справі № 554/11781/24 відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 .
ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 строк для прийняття спадщини минув 15.03.2004 року.
Зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_1 з 28 лютого 1992 року є: АДРЕСА_3 (а.с.16).
В актах про фактичне місце проживання, підписаних сусідами ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , підтверджується, що ОСОБА_1 фактично проживав у квартирі АДРЕСА_2 з 1998 року по теперішній час (а.с.26,27).
Судом першої інстанції допитані свідки: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_4 (а.с.10-108). 

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції відтворив висновки і мотиви, викладені у рішенні Октябрського районного суду м. Полтави від 20.03.2025 р. у цивільній справі № 554/11781/24 і зробив висновок, що  ОСОБА_1 вже реалізував своє право на прийняття спадщини після померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 матері ОСОБА_2 шляхом подання в 2024 році позову до Полтавської міської ради про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.
Суд вважав, що рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 20.03.2025 р. у цивільній справі № 554/11781/24, яке набрало законної сили, встановлено обставини, які в силу приписів ч.4 ст.82 ЦПК України не доказуються при розгляді цієї справи і якими спростовуються пред`явлені ОСОБА_1 позовні вимоги.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд керується такими міркуваннями.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Наведеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає. 
Висновок суду першої інстанції про те, що рішенням суду у справі № 554/11781/24 спростовуються заявлені ОСОБА_1 вимоги, є необгрунтованим, оскільки у рішенні Октябрського районного суду м. Полтави від 20.03.2025 р. у цивільній справі № 554/11781/24 не встановлено жодних обставин щодо проживання чи непроживання ОСОБА_1 разом із матір?ю на час її смерті (ст.82 ЦПК України).
Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 20.03.2025 р. у цивільній справі № 554/11781/24 встановлені лише такі фактичні обставини:
«15 вересня 2003 року, не залишивши заповіту, померла мати позивача - ОСОБА_2 . Спадкова справа після померлої ОСОБА_2 не заводилась.
Після її смерті відкрилась спадщина на квартиру АДРЕСА_1 .
Листом державного нотаріуса Другої полтавської державної нотаріальної контори Н. Ткаченко № 974/01-16 від 16.07.2024 року позивачу відмовлено у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку з пропуском строку для прийняття спадщини.
…
ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 строк для прийняття спадщини минув 15.03.2004 року. 
…
До позову позивачем надано лист від Другої Полтавської державної нотаріальної контори № 974/01-16 від 28.08.2024 року, відповідно до змісту якого позивач до 28.08.2024 року не звертався з заявою про прийняття спадщини, враховуючи що строк для прийняття спадщини минув майже 20 років назад йому було відмовлено у прийнятті заяви щодо прийняття спадщини після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 і відкритті спадкової справи та рекомендовано завернутися до суду з заявою про поновлення строку для прийняття спадщини.»
Закон, що регулює спірні правовідносини, зокрема Книга шоста ЦК України, не містить заборони для спадкоємця реалізувати своє право на спадкування в інший спосіб у разі, якщо судом відмовлено у визначенні додаткового строку для прийняття спадщини.
Оцінюючи заперечення представника відповідача про те, що спадщина відкрилася до 01 січня 2004 року, тому до спірних правовідносин слід застосовувати норми ЦК УРСР 1963 року, апеляційний суд враховує висновки, викладені у в постанові Великої Палати Верховного Суду від 06 лютого 2019 року у справі № 145/797/15-ц, згідно яких «у разі відкриття спадщини до 01 січня 2004 року застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 01 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом.»
У цій справі встановлено, що мати позивача померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , отже строк для прийняття спадщини минув 15 березня 2004 року, тобто після набрання чинності ЦК України, тому до спірних право відносин застосовуються правила Книги шостої ЦК України, зокрема норми ст.1268 ЦК України.
У постанові Верховного Суду від 16 червня 2026 року (справа № 335/8718/23) викладені такі висновки щодо застосування норми ст.1268 ЦК України.
«50. Відповідно до статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
51. Частина третя статті 1268 ЦК України вимагає наявності фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не лише реєстрації місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного.
52. Такий правовий висновок щодо застосування частини третьої статті 1268 ЦК України викладений у постановах Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року у справі № 569/15147/17, від 18 листопада 2020 року у справі № 523/19010/15, від 02 квітня 2021 року у справі № 191/1808/19, від 28 квітня 2021 року у справі № 204/2707/19.
53. Для вирішення питання щодо наявності підстав для застосування до спірних правовідносин положень частини третьої статті 1268 ЦК України має значення встановлення факту постійного проживання спадкоємця за законом чи заповітом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.
54. Частиною першою статті 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.
55. Положення статті 29 ЦК України не ставлять місце фактичного проживання особи в залежність від місця її реєстрації.
56. Право на вибір місця проживання закріплено у статті 33 Конституції України, відповідно до якої кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.
57. Під місцем постійного проживання розуміється місце, де фізична особа постійно проживає. Тимчасовим місцем проживання є місце перебування фізичної особи, де вона знаходиться тимчасово (під час перебування у відпустці, відрядженні, зокрема у готелі чи в санаторії тощо).
…
60. Відсутність реєстрації місця проживання позивача за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем та оцінені судом.
61. Аналогічні висновки зроблені Верховним Судом у постановах від 10 січня 2019 року в справі № 484/747/17, від 07 червня 2022 року в справі № 175/4514/20.»
Згідно з частинами першою-четвертою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).
У межах розгляду цієї справи суд всупереч ст.89, ст.264 (ч.1 п.1, п.2), ст.265 (ч.4 п.2, п.3) не дав буд-якої оцінки доказам, поданим позивачем у підтвердження обставини, якими обгрунтовані заявлені вимоги.
Відповідач (представник) всупереч ч.1 ст.81 ЦПК України не подав суду жодного доказу на спростування обставин, стверджуваних позивачем.
З огляду на наведене, подані позивачем докази (акти про постійне проживання, показання допитаних судом свідків, копія довіреності) є належними, допустимим і у сукупності достатніми доказами, якими підтверджується те, що позивач за станом на час відкриття спадщини постійно проживав із своєю матір?ю.
Враховуючи встановлене, апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення по суті заявлених вимог, а саме про задоволення позову. 
Керуючись ст.367, п.2 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.376, ст.382, ст.384 ЦПК України, апеляційний суд 

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу адвокатки Коваленко Вікторії Вікторівни, представниці ОСОБА_1 , задовольнити. 

Рішення Шевченківського районного суду м.Полтави від 14 квітня 2026 року скасувати, ухвалити нове рішення по суті заявлених вимог.

Позов адвокатки Коваленко Вікторії Вікторівни в інтересах ОСОБА_1 до Полтавської міської територіальної громади в особі Полтавської міської ради, третя особа – Державний нотаріус Другої Полтавської державної нотаріальної контори Ярощук Вероніка Анатоліївна, про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем задовольнити.
Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою: АДРЕСА_1 .
Постанова набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 16 вересня 2026 року.

Головуючий суддя О.А.Лобов 

Судді А.І.Дорош 

В.М.Триголов