Справа № 474/246/26
Провадження № 2/474/352/26

РІШЕННЯ
Іменем України

09.09.26 с-ще Врадіївка

Врадіївський районний суд Миколаївської області у складі:
головуючого судді Сокола Ф.Г.
за участю секретаря судового засідання Багрін Н.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “Фінансова компанія “ЕЙС” до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

встановив:

01.04.2026р. Товариство з обмеженою відповідальністю “Фінансова компанія “ЕЙС” (далі - позивач) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 (далі - відповідачка), в якому просить стягнути з відповідачки на свою користь заборгованість за кредитним договором № 992385076 від 24.08.2021р. у розмірі 91 737 грн. 09 коп.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 24.08.2021р. між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (далі – ТОВ «МШФД») та відповідачкою було укладено кредитний договір № 992385076 у формі електронного документа з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором MNV8Е2J5. Зокрема, відповідачка, за допомогою мережі Інтернет, перейшла на офіційний сайт Товариства - www.moneyveo.ua, зареєструвалася на ньому створивши особистий кабінет позичальника, за допомогою ІТС товариства заповнила та подала заявку на отримання грошових коштів у кредит, вказавши в ній свої персональні дані, ознайомилася та підтвердила згоду з Офертою, індивідуальною частиною договору, Правилами надання грошових коштів у позику, які є невід`ємною частиною кредитного договору, отримала на номер телефону вказаний у заявці персональний одноразовий ідентифікатор та надала згоду (акцепт) на пропозицію (оферту) первісного кредитора щодо укладення кредитного договору (підписала кредитний договір одноразовим ідентифікатором).
ТОВ «МШФД» виконало свої зобов`язання за кредитним договором та перерахувало кошти кредиту всього в сумі 16 000 грн. 
В подальшому відповідачка збільшила суму кредиту, у зв`язку з чим загальна сума кредиту становила 21 750 грн. 
28.11.2018р., ТОВ «МШФД» та ТОВ «Таліон Плюс», уклали договір факторингу № 28/1118-01, до якого у подальшому укладалися додаткові угоди, в тому числі щодо продовження терміну дії договору факторингу, на виконання якого його сторони підписали 26.10.2021р. Реєстр прав вимог № 157 та Акт звірки взаємних розрахунків, протокол узгодження предмету факторингової операції.
05.08.2020р. між ТОВ «Таліон плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено Договір факторингу № 05/0820-01 відповідно до якого та Витягу з реєстру прав вимоги № 9 від 30.05.2023р., платіжної інструкції про сплату фінансування, до ТОВ «Онлайн фінанс» перейшло право вимоги до відповідачки.
11.07.2025р. ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та позивач уклали Договір факторингу № 11/07/25-Е відповідно до умов якого та реєстру боржників б/н від 14.07.2025р. позивачу відступлено право грошової вимоги до відповідачки за кредитним договором на суму 91 737 грн. 09 коп.
Перехід від клієнта до фактора прав вимог за кредитними договорами підтверджується Актом прийому-передачі Реєстру боржників та платіжною інструкцією про проведення фінансування.
За таких обставин, пославшись на ст.ст. 525, 530, 599, 610, 611, 612, 625 ЦК України щодо вимог про стягнення процентів, позивач просив стягнути із відповідачки заборгованість за кредитним договором у заявленому розмірі.
04.08.2026р. відповідачка ОСОБА_1 подала Відзив на позовну заяву, у якому просила застосувати наслідки позовної давності, відмовити у задоволенні позову та відмовити у стягненні витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 7 000 грн. Вказувала, що Відповідно до матеріалів позову, між ТОВ «МШФД» та нею 24.08.2021р. було укладено кредитний договір № 992385076. Згідно з умовами договору, строк кредитування становив 30 днів. Отже, кінцевим строком виконання зобов`язання щодо повернення коштів є вересень 2021 року. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Тобто перебіг строку позовної давності за даними вимогами розпочався у вересні 2021р. та сплив у вересні 2024р. Позивач звернувся з цим позовом до суду значно пізніше спливу трирічного строку. Згідно з ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Крім того послалася на те, що позивач вимагає стягнути 69 987 грн 09 коп. процентів за суми основного боргу в 21 750 грн 00 коп. Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018р. у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18): «Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування. В межах строку кредитування сторони консенсуально визначили розмір процентів. Після спливу визначеного договором строку кредитування нарахування процентів є неправомірним». Оскільки строк дії кредитного договору становив 30 днів, первісний та наступні кредитори не мали правових підстав нараховувати щоденні проценти поза межами цього строку (починаючи з вересня 2021 року). Зауважила, що позивачем не надано належних та допустимих доказів (первинних бухгалтерських документів, меморіальних ордерів, банківських виписок), які б підтверджували фактичне зарахування коштів у заявленому розмірі на картковий рахунок відповідача. Щодо вимоги про стягнення 7 000 грн витрат на правничу допомогу, то на думку відповідачки дана сума є явно неспівмірною зі складністю справи, оскільки справа є типовою, а позовна заява є стандартним шаблоном.
05.08.2026р. представниця позивача Сахарова О.І. подала Відповідь на відзив, у якій просила позов задовольнити. Вказувала, що відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» на території України з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року введено воєнний стан. Згідно з п. 19 Прикінцевих та Перехідних Положень ЦК України, у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Відповідно, дана норма передбачає, що строки, визначені статтями 257-259 ЦК України (позовна давність), продовжуються на строк дії воєнного стану. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 16 квітня 2024 року у справі № 756/10176/23. Тобто, виходячи з вищесказаного, якщо позовна давність спливає під час дії воєнного, надзвичайного стану, то останнім днем строку слід вважати перший робочий день після закінчення періоду дії в Україні воєнного, надзвичайного стану. Закон від 14.05.2025 №4434-IX «Про внесення зміни до розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності» передбачає виключення з Цивільного кодексу України пункту 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення». Саме цей пункт передбачає зупинення перебігу позовної давності, передбаченої ЦКУ, на період дії воєнного стану. Проте вищезазначений Закон, також зазначає, що він набирає чинності через три місяці з дня, наступного за днем його опублікування. Закон був надрукований в офіційному виданні «Голос України» від 03.06.2025 № 108, тобто набрання чинності відбудеться 04.09.2025р., саме з цієї дати відбудеться відновлення обчислення строків позовної давності. Також представницею позивача зазначено у відповіді на відзив про те, що відповідно до умов кредитного договору, ТОВ «МШФД» виконало взяті на себе зобов`язання та платіжним дорученням ініціювало переказ коштів в загальній сумі 21 750 грн. на картковий рахунок відповідача. На підтвердження позовних вимог позивачем надано ряд платіжних доручень з відміткою Товариства. Крім того, у відповіді АТ «Універсал Банк» підтвердив факт відкриття рахунку на ім`я відповідачки, емітування на її ім`я платіжної картки, а також зарахування на відповідний рахунок грошових коштів у розмірі 21 750 грн. Цей факт підтверджується банківською випискою по рахунку № НОМЕР_1 , за період з 24.08.2021р. по 06.09.2021р. та за період з 09.09.2021р. по 20.09.2021р., наданою АТ «Універсал Банк». Щодо процентів, то послалася на те, що кредитодавець надає перший Транш за Договором в сумі 16000 грн 00 коп. одразу після укладення Договору, який має бути повернено до 23.09.2021р. (п. 1.3). Кредитна лінія надається строком на 30 днів від дати отримання кредиту позичальником («дисконтний період»), а саме до 23.09.2021р. та в цей період нарахування процентів здійснюється щоденно за дисконтною процентною ставкою 0,41% від суми кредиту. 24.08.2021р. тіло кредиту становить 16 000 грн. та нарахування відсотків здійснюється за такою формулою: 16 000 грн. (сума виданого кредиту)* 0,41 (процентна ставка)/100 = 65 грн 60 коп. (за 1 день користування), що здійснювалось за період 24.08.2021р. - 26.08.2021р. Надалі, 27.08.2021 р. тіло кредиту збільшилось на 3 400 грн, тим самим тіло кредиту становило 19 400 грн., 28.08.2021р. тіло кредиту збільшилось на 800 грн, тим самим тіло кредиту становило 20 200 грн., 29.08.2021р. тіло кредиту збільшилось на 600 грн, тим самим тіло кредиту становило 20 800 грн., 01.09.2021 р. тіло кредиту збільшилось на 200 грн, тим самим тіло кредиту становило 21 000 грн. Нарахування відсотків здійснюється за такою формулою: 21 000 грн. (сума виданого кредиту)* 0,41 (процентна ставка)/100 = 86 грн 10 коп (сума за один день користування кредитом), що здійснювалось за період 03.09.2021р. - 08.09.2021р. Вже 09.09.2021р. тіло кредиту збільшилось на 550 грн, тим самим становило 21 550 грн. та нарахування відсотків здійснюється за такою формулою: 21 550 грн. (сума виданого кредиту) * 0,41 (процентна ставка)/100 = 88,36 (сума за один день користування кредитом), що здійснювалось за період 11.09.2021 -14.09.2021р. Надалі, 15.09.2021р., тіло кредиту збільшилось на 200 грн та становило 21 750 грн, а нарахування відсотків здійснювалося за такою формулою: 21 750 грн. (сума виданого кредиту)* 0,41 (процентна ставка)/100 = 89,18 (сума за один день користування кредитом), що здійснювалось за період 17.09.2021р. - 23.09.2021р. Відповідно до п. 1.12 договору сторони погодили, що факт користування позичальником сумою наданого кредиту після закінчення Дисконтного періоду блокує можливість отримання Позичальником нових Траншів за Договором та є відкладальною обставиною, в розумінні ст. 212 Цивільного кодексу України, яка має наслідком продовження строку дії Кредитної лінії (продовження загального строку дії Договору) на наступних умовах: п. 1.12.1. зобов`язання щодо повернення основної суми Кредиту переносяться на наступний день після закінчення Дисконтного періоду, однак при не надходженні платежу зобов`язання Позичальника по оплаті основної суми Кредиту знову відкладається кожен раз на один календарний день, але не більше ніж на 90 (дев`яносто) календарних днів від дати закінчення Дисконтного періоду; п. 1.12.2. з наступного дня після закінчення Дисконтного періоду Позичальник зобов`язаний щоденно сплачувати кредитодавцю проценти з розрахунку 1087,70% річних, що становить 2,98% в день від суми кредиту за кожний день користування ним. Нарахування відсотків здійснюється за такою формулою: 21 750 грн (сума виданого кредиту)* 2,98 (процентна ставка)/100=648,15 грн. (сума за один день користування кредитом), що здійснювалось 26.10.2021р.-21.12.2021р. Посилалася на те, що позивач вправі вимагати від відповідача повернення отриманих за кредитним договором коштів, а також процентів за неправомірне користування такими коштами, що передбачено ч. 2 ст. 625 ЦК України.
10.08.2026р. відповідачка ОСОБА_1 подала заперечення на відповідь на відзив у якому вказувала на безпідставне нарахування 2,98% на день (1087,7% річних) та 69 987 грн 09 коп. поза межами строку дії договору, та що у відповіді на відзив позивач намагається виправдати вказану суму відсотків після закінчення строку дії кредитного договору посилаючись на ч. 2 ст. 625 ЦК України, та такого позиція позивача є свідомим перекручуванням норм матеріального права та суперечить постанові ВС від 28.03.2018р. № 444/9519/12. Строк позовної давності розпочався у вересні 2021р. та сплив у вересні 2024р., тоді як позивач звернувся до суду у 2026р.
13.08.2026р. представниця позивача ОСОБА_2 подала Додаткові пояснення у яких заперечила проти заперечень відповідачки, з підстав аналогічних підставам викладеним у Відповіді на відзив.
Представники позивача Поляков О.В. та Сахарова О.І. в судові засідання призначені на 23.06.2026р., 09.09.2026р. не з`явилися, хоча належним чином в порядку, визначеному ст.ст. 128-130 ЦПК України, повідомлені про час, дату і місце судового розгляду. Водночас у прохальній частині позовної заяви ОСОБА_3 просив розглядати позовну заяву за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти проведення заочного розгляду не заперечує.
Відповідачка в судові засідання призначені на 23.06.2026р., 09.09.2026р. не з`явилася, хоча належним чином в порядку, визначеному ст.ст. 128-130 ЦПК України, повідомлена про час та місце судового розгляду шляхом направлення судових повісток за зареєстрованою адресою місця проживання рекомендованим поштовим відправленням, а також через розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України про виклик відповідача до суду. Про причини неявки суд не повідомила, заяви про розгляд справи за її відсутності чи відкладення розгляду справи не подала.
З огляду на приписи ст.ст. 211 та 223 ЦПК України, суд визнав за можливе розглянути справу по суті без участі сторін за наявними у справі доказами. 
Дослідивши письмові докази, судом встановлено наступне.
24.08.2021р. відповідачка ОСОБА_1 звернулася з заявкою на ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» на отримання коштів у кредит, в якій зазначила бажану суму кредиту – 16 000 грн., строк кредиту – 30 днів, а також номер карти НОМЕР_2 .
Вказаної ж дати позичальниця електронним підписом одноразовим ідентифікатором підписала паспорт споживчого кредиту «Смарт» до договору № 992385076 від 24.08.2021р.
24.08.2021р. між відповідачкою та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (далі – ТОВ «МШФД») було укладено договір кредитної лінії № 992385076 (далі – договір № 992385076), підписаний ОСОБА_1 одноразовим ідентифікатором MNV8E2J5, що відправлений 24.08.2021р. о 15:09:21 та введений позичальницею вказаної дати о 15:10:18. 
Згідно п. 1.1 договору № 992385076, кредитодавець зобов`язався надати позичальникові кредит у вигляді кредитної лінії у розмірі кредитного ліміту 22 000 грн. 00 коп. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплачувати проценти за користування кредитом відповідно до умов зазначених у цьому договорі, додатках до нього та Правилах надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту продукту «Смарт» ТОВ «МШФД». 
Згідно з п.п. 1.2-1.5 договору № 992385076 сума кредитного ліміту, вказана в п. 1.1 договору, це максимальна сума кредиту, яка протягом строку дії договору одночасно може бути у розпорядженні позичальника. Кредитодавець надає перший транш за договором у сумі 16 000 грн. одразу після укладення договору, який має бути повернено до 23.09.2021р. Позичальник у будь який час протягом дисконтного періоду дії договору може збільшити суму кредиту (отримати черговий транш) в межах кредитного ліміту шляхом ініціювання такої операції в особистому кабінеті та частково повернути суму кредиту. Загальна сума кредиту складається з сум кредиту за всіма траншами, що отримані позичальником протягом строку дії договору.
У п. 1.7 договору № 992385076 сторони погодили, що кредитна лінія надається строком на 30 днів від дати отримання кредиту – до 23.09.2021р. Та, що відповідно до п. 1.8 договору – встановлений у п.1.7 договору строк дисконтного періоду та строк надання кредитної лінії може бути продовжено шляхом здійснення протягом дисконтного періоду та пільгового періоду оплати всіх фактичного нарахованих процентів та інших нарахувань строк оплати яких настав, за умови якщо позичальником в особистому кабінеті активовано функцію продовження строку дисконтного періоду. Кількість таких продовжень – не обмежена та кількість днів такого продовження розраховується за формулою наведеною у цьому пункті договору.
За приписами п.п. 1.9-1.9.2 договору № 992385076 - за користування кредитом позичальник зобов`язаний сплачувати проценти які нараховуються у наступному порядку:
- виключно на період строку визначеного у п. 1.7 договору нарахування процентів здійснюється щоденно за дисконтною процентною ставкою в розмірі 149,65% річних, тобто 0,41% в день від суми кредиту за кожен день користування ним;
- за умови продовження дисконтного періоду на умовах визначених п. 1.8 договору - з наступного дня після закінчення вказаного у п. 1.7 договору строку, нарахування процентів за користування кредитом здійснюється за індивідуальною процентною ставкою 501,35% річних, тобто 1,37% в день від суми кредиту за кожний день користування ним. При цьому кредитодавцем можуть надаватися знижки на розмір індивідуальної процентної ставки. 
Якщо позичальник користуватиметься кредитом після закінчення дисконтного періоду без своєчасної оплати процентів у порядку передбаченому п. 1.8 договору, умови щодо нарахування процентів за дисконтною та індивідуальною процентною ставкою за ввесь строк дисконтного періоду скасовується з дати надання кредиту і до взаємовідносин сторін застосовуються правила нарахування процентів за базовою процентною ставкою у розмірі 722,70% річних, що становить 1,98% від суми кредиту за кожен день користування ним, відповідно до чого позичальник зобов`язується сплатити різницю між нарахованими процентами за базовою процентною ставкою та фактично сплаченими процентами за дисконтною та індивідуальною процентними ставками за ввесь строк користування кредитом протягом дисконтного періоду. З огляду на вищевикладене та ст. 212 ЦК України сторони домовилися, що відкладальною обставиною за даним договором щодо виникнення у позичальника зобов`язань по сплаті процентів за базовою процентною ставкою від дати отримання кредиту по дату закінчення дисконтного періоду є факт продовження користування кредитом понад строк дисконтного періоду з врахуванням всіх продовжень строку дисконтного періоду на умовах п. 1.8 договору (п. 1.9.3 договору № 992385076).
Відповідно до п. 1.10 договору № 992385076 позичальник зобов`язаний не пізніше останнього дня дисконтного періоду (в термін платежу) з врахуванням усіх продовжень строку дисконтного періоду на умовах п.1.8 договору оплатити всі фактично нараховані на термін платежу проценти за користування кредитом протягом дисконтного періоду. 
За п. 1.11 договору № 992385076, основна сума кредиту має бути повернена не пізніше дати закінчення дисконтного періоду, а у разі якщо позичальник продовжує користуватися грошовими коштами після закінчення дисконтного періоду, з врахуванням усіх продовжень строку дисконтного періоду, та у разі продовження строку дії договору на умовах п. 1.12 договору - основна сума кредиту має бути повернена не пізніше дати визначеної за правилами п. 1.12.1. договору, але в будь якому випадку не пізніше граничного строку дії договору (закінчення строку його дії чи його дострокового розірвання).
Згідно п.п. 1.12- 1.12.2 договору № 992385076 - факт користування кредитом після закінчення дисконтного періоду блокує можливість отримання позичальником нових траншів за договором та є відкладальною обставиною у розумінні ст. 212 ЦК України, яка має наслідком продовження строку дії кредитної лінії (продовження загального строку дії договору) на наступних умовах:
- зобов`язання щодо повернення основної суми кредиту переносяться на наступний день після закінчення дисконтного періоду, однак при не надходженні платежу зобов`язання позичальника по оплаті основної суми кредиту знову відкладається кожен раз на 1 календарний день, але не більше ніж на 90 календарних днів від дати закінчення дисконтного періоду;
- з наступного дня після закінчення дисконтного періоду позичальник зобов`язаний щоденно сплачувати проценти з розрахунку 1087,70% річних, що становить 2,98% в день від суми кредиту за кожний день користування ним.
Проценти у розмірі визначеному п.п. 1.9, 1.12.2 договору нараховуються на фактичну суму залишку кредиту за кожен день користування ним починаючи з першого дня надання траншу до дня фактичного повернення всієї суми кредиту (п. 1.13 договору № 992385076).
Орієнтовна загальна вартість кредиту для суми кредиту за першим траншем, що вказана у п. 1.3 договору за умови застосування для нарахування процентів дисконтної процентної ставки - 17 968 грн. 00 коп. (з них 1 968 грн 00 коп. – проценти) та у разі настання відкладальної обставини згідно п. 1.9.3 і нарахування процентів за базовою процентною ставкою – 25 504 грн 00 коп. ( з них 9 504 грн 00 коп. – проценти) (п.п. 1.14-1.14.2 договору № 992385076).
У п. 2.1.1.5 договору № 992385076 погоджено право кредитодавця укласти договір відступлення права вимоги або договір факторингу з будь якою третьою особою у будь який час.
Відповідальність сторін за порушення грошового зобов`язання погоджена сторонами у розділі 3 договору № 992385076. За порушення позичальником строків повернення кредиту та/або прострочення сплати процентів у строки визначені договором кредитодавець має право стягувати з позичальника пеню за кожен день прострочення у розмірі подвійної облікової ставки НБ України, що діяла у період прострочення, але не більше 15% від суми простроченого платежу та сукупна сума такої не може перевищувати половини суми кредиту одержаного позичальником за договором (п. 3.3 договору).
Згідно з п. 4.3 договору, сторони погодили, що проценти, нараховані після закінчення строку дії цього Договору (після 90 дня від дати закінчення дисконтного періоду) чи його дострокового розірвання, є процентами за користування грошовими коштами в розумінні ч. 2 ст. 625 ЦК України. 
Договір № 992385076 є електронним документом створеним та збереженим в ІТС кредитодавця та перетвореним електронними засобами у візуальну форму. Строк дії договору обчислюється з моменту його підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором та до закінчення строку надання кредиту визначеного у п. 1.7 договору. Строк дії договору може бути продовжено з врахуванням умов продовження строку надання кредиту передбачених п. 1.8 та 1.12.1 договору (п.п. 4.2, 4.15 договору № 992385076). 
05.06.2023р. сформована довідка щодо дій позичальника в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «МШФД», у якій зазначено тип, сума та процентна ставка кредиту, анкетні дані позичальника, його електронна адреса та номер телефону, а також інформація про подання заявки на кредит – 24.08.2021р. о 14:27год. та що акцепт оферти позичальником (підписання договору одноразовим ідентифікатором) MNV8E2J5, який було направлено позичальнику на номер телефону НОМЕР_3 , введено 24.08.2021р. о 15:10:18. В ній же міститься інформація про перерахування коштів – 24.08.2021р. о 15:11:01.
В цій же довідці сформованій 05.06.2023р міститься інформація щодо додаткових угод до договору зі збільшення суми кредиту, які мали місце: 27.08.2021р. – 3 400 грн.; 28.08.2021р. – 300 грн.; 28.08.2021р. – 500 грн.; 29.08.2021р. – 400 грн.; 29.08.2021р. – 200 грн.; 01.09.2021р. – 200 грн.; 09.09.2021р. – 300 грн.; 09.09.2021р. – 250 грн.; 15.09.2021р. – 200 грн.
Відповідно до платіжного доручення від 24.08.2021р. платника ТОВ «МШФД», отримувачем коштів значиться ОСОБА_1 кредитний рахунок № НОМЕР_2 , сума кредиту 16 000 грн. 00 коп., призначення платежу - переказ коштів згідно договору № 992385076 від 24.08.2021р. Безкотівкове зарахування Мoneyveo SFD Visa Transfer.
Згідно платіжних доручень від 27.08.2021р., 28.08.2021р., 29.08.2021р., 01.09.2021р., 09.09.2021р., 15.09.2021р., у яких платником значиться ТОВ «МШФД» та отримувачем коштів ОСОБА_1 з кредитним рахунком № НОМЕР_2 , у вказані дати мали місце перекази коштів згідно договору № 992385076 від 24.08.2021р. у сумах 3 400 грн., 300 грн., 500 грн., 400 грн., 200 грн., 200 грн., 300 грн., 250 грн., 200 грн., відповідно. Безкотівкове зарахування Мoneyveo SFD Visa Transfer.
У Довідках ТОВ «МШФД» від 27.06.2025р. № 992385076/27062025/Є зазначено, що 24.08.2021р., 27.08.2021р., 28.08.2021р., 29.08.2021р., 01.09.2021р., 09.09.2021р., 15.09.2021р. мали місце операції з надання позичальниці першого та наступних (докредитування) траншів у межах максимальної суми кредитного ліміту 22 000 грн. за договором № 992385076 від 24.08.2021р. у сумах 16 000 грн., 3 400 грн., 300 грн., 500 грн., 400 грн., 200 грн., 200 грн., 300 грн., 250 грн., 200 грн., відповідно.
Факт перерахування позичальниці грошових коштів у сумі першого траншу за договором № 992385076 від 24.08.2021р. як 16 000 грн. та у сумі додаткових траншів у межах максимальної суми кредитного ліміту 22 000 грн. (докредитування на загальну суму 5 750 грн.), що мало місце 27.08.2021р., 28.08.2021р., 29.08.2021р., 01.09.2021р., 09.09.2021р., 15.09.2021р.– підтверджуються наданими на ухвалу суду довідкою АТ «Універсал банк» від 24.04.2026р. № БТ/Е-16241 з виписками по рахунку, з яких вбачається, що відповідачці у банку емітовано карту з № НОМЕР_2 , на яку зараховано: 24.08.2021р. – 16 000 грн.; 27.08.2021р. – 3 400 грн.; 28.08.2021р. – 300 грн.; 28.08.2021р. – 500 грн.; 29.08.2021р. – 400 грн.; 29.08.2021р. – 200 грн.; 01.09.2021р. – 200 грн.; 09.09.2021р. – 300 грн.; 09.09.2021р. – 250 грн.; 15.09.2021р. – 200 грн.
За розрахунком заборгованості за кредитним договором № 992385076 від 24.08.2021р. виготовленим ТОВ «МШФД» за період з 24.08.2021р. до 26.10.2021р., заборгованість позичальниці за договором значиться, станом на 26.10.2021р., у розмірі 55 440 грн 69 коп., з них тіло кредиту 21 750 грн 00 коп. та проценти 33 690 грн 69 коп. Видача кредитних коштів у максимальній сумі кредитного ліміту 21 750грн мали місце: 24.08.2021р. – 16 000 грн.; 27.08.2021р. – 3 400 грн.; 28.08.2021р. – 300 грн.; 28.08.2021р. – 500 грн.; 29.08.2021р. – 400 грн.; 29.08.2021р. – 200 грн.; 01.09.2021р. – 200 грн.; 09.09.2021р. – 300 грн.; 09.09.2021р. – 250 грн.; 15.09.2021р. – 200 грн. Відсотки нараховувалися у період з 24.08.2021р. до 23.09.2021р. за відсотковою ставкою 0,41% від суми кредиту (з врахуванням сум докредитування) за кожен день користування ним, перерахованих 27.09.2021р. за базовою процентною ставкою 1,98% від суми кредиту за кожен день користування ним (п. 1.8 договору - якщо позичальник користуватиметься кредитом після закінчення дисконтного періоду без своєчасної оплати процентів у порядку передбаченому п. 1.8 договору, умови щодо нарахування процентів за дисконтною та індивідуальною процентною ставкою за ввесь строк дисконтного періоду скасовується з дати надання кредиту і до взаємовідносин сторін застосовуються правила нарахування процентів за базовою процентною ставкою у розмірі 722,70% річних, що становить 1,98% від суми кредиту за кожен день користування ним). Після закінчення дисконтного періоду (23.09.2021р.) до 26.10.2021р. проценти нараховувалися за ставкою 2,98% від суми кредиту за кожен день користування ним (згідно п.п. 1.12- 1.12.2 договору № 992385076, факт користування кредитом після закінчення дисконтного періоду блокує можливість отримання позичальником нових траншів за договором та є відкладальною обставиною у розумінні ст. 212 ЦК України, яка має наслідком продовження строку дії кредитної лінії (продовження загального строку дії договору) на наступних умовах: 1) зобов`язання щодо повернення основної суми кредиту переносяться на наступний день після закінчення дисконтного періоду, однак при не надходженні платежу зобов`язання позичальника по оплаті основної суми кредиту знову відкладається кожен раз на 1 календарний день, але не більше ніж на 90 календарних днів від дати закінчення дисконтного періоду; 2) з наступного дня після закінчення дисконтного періоду позичальник зобов`язаний щоденно сплачувати проценти з розрахунку 1087,70% річних, що становить 2,98% в день від суми кредиту за кожний день користування ним).
28.11.2018р. між ТОВ «Таліон Плюс» (фактор) та ТОВ «МШФД» (клієнт) було укладено договір факторингу № 28/1118-01 згідно умов якого клієнт зобов`язався відступити фактору права вимоги зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти у розпорядження клієнта за плату на умовах визначених договором. Право вимоги переходить від клієнта до фактора в день підписання ними відповідного Реєстру прав вимоги. Підписанням Реєстру прав вимоги сторони засвідчують передачу прав вимоги до боржників у повному обсязі за відповідним Реєстром прав вимоги. При цьому, у договорі факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018р. визначено терміни, зокрема: боржник – фізична особа з якою укладено кредитний договір, право вимоги до якого уступаються за договором факторингу; кредитний договір – кредитний договір укладений між клієнтом та боржником, права вимоги за яким відступаються; право вимоги – всі права клієнта за кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги які виникнуть у майбутньому; борг - означає суму грошових коштів які підлягають оплаті клієнту боржниками за кредитними договорами, включаючи суми кредиту, процентів, інших сум що належать до сплати клієнту за кредитними договорами, які нараховані або можуть бути нараховані клієнтом на день набуття цим договором зобов`язальної сили; реєстр прав вимоги – означає перелік прав вимог до боржників, що відступається за цим договором, та форма якого наведена у додатку № 1.
Строк дії цього договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018р. сторони визначили як такий, що закінчується 28.11.2019р. (п.8.2 договору факторингу).
28.11.2019р. ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали додаткову угоду № 19, згідно з якою сторони дійшли згоди викласти п. 8.2 Договору факторингу у новій редакції, а саме строк дії договору продовжено до 31.12.2020р. При цьому інші умови договору залишилися без змін.
31.12.2020р. між ТОВ «Таліон Плюс» (фактор) та ТОВ «МШФД» (клієнт) було укладено додаткову угоду № 26 до договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018р., згідно умов якої сторони дійшли згоди викласти текст Договору у новій редакції, що наведена у даній додатковій угоді. За текстом договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018р. викладеного у новій редакцій у даній додатковій угоді № 26 - клієнт зобов`язався відступити фактору права вимоги зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти у розпорядження клієнта за плату на умовах визначених договором. Право вимоги переходить від клієнта до фактора з моменту підписання ними відповідного Реєстру прав вимоги. Право майбутньої вимоги передається з моменту виникнення такого права вимоги до боржника та додаткового оформлення не потребує. Підписанням Реєстру прав вимоги сторони засвідчують передачу прав вимоги до боржників у повному обсязі за відповідним Реєстром прав вимоги.
При цьому, у договорі факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018р. викладеного у новій редакцій у даній додатковій угоді № 26 визначено терміни, зокрема: боржник – фізична особа з якою укладений кредитний договір, право вимоги до якого уступаються за договором факторингу; кредитний договір – кредитний договір укладений між клієнтом та боржником, права вимоги за яким відступаються; право вимоги – права грошових вимог клієнта до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги які виникнуть у майбутньому; борг - означає суму грошових коштів які підлягають оплаті клієнту боржником за умовами кредитних договорів строк оплати яких настав на момент переходу прав вимоги до фактора (наявна вимога), а також строк оплати яких настане у майбутньому (майбутня вимога); реєстр прав вимоги – означає перелік прав вимог до боржників, що відступається за цим договором, та форма якого наведена у додатку № 1.
У додатковій угоді № 26 від 31.12.2020р., в якій текст договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018р. викладено у новій редакції, визначено строк його дії – до 31.12.2021р. (п.8.2).
31.12.2021р. між ТОВ «Таліон плюс» та ТОВ « Манівео швидка фінансова допомога» укладено додаткову угоду № 27 у якій сторони дійшли згоди продовжити строк дії договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018р. – до 31.12.2022р.
У Додатковій угоді № 31 від 31.12.2022р. до договору факторингу № 28/1118-01 строк дії договору факторингу № 28/1118-01 продовжено до 31.12.2023р., та Додатковою угодою № 32 до цього ж договору факторингу строк його дії продовжено до 31.12.2024р.
26.10.2021р. сторонами договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018р. підписано Реєстр прав вимоги № 157 (п. 4.1 розд. 4 – право вимоги (у т.ч. права вимоги, які виникнуть у майбутньому) переходить до фактора у день підписання Реєстру права вимоги), у якому під порядковим № 491 значиться боржниця ОСОБА_1 , договір № 992385076 від 24.08.2021р., борг 55 440 грн 69 коп., з них: тіло кредиту 21 750 грн 00 коп. та проценти 33 690 грн 69 коп.
26.10.2021р. сторонами договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018р. підписано Протокол узгодження предмету факторингової операції та обсягу переданих прав вимог згідно Реєстру прав вимоги № 157від 26.10.2021р.
26.10.2021р. сторонами договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018р. підписано Акт звірки взаємних розрахунків станом на 31.12.2021р. зі сплати суми фінансування за реєстром права вимоги № 157 від 26.10.2021р., згідно якого заборгованість фактора перед клієнтом станом на 31.12.2021р. відсутня, фактором здійснено повну оплату фінансування за відступлення прав вимоги за Реєстром права вимоги № 157.
Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором № 992385076 від 24.08.2021р. виготовленим ТОВ «Таліон плюс» станом на 30.05.2023р. за період з 26.10.2021р. до 30.05.2023р. заборгованість позичальника за договором значиться як: 91 737 грн 09 коп., з них тіло – 21 750 грн. 00 коп., та проценти – 69 987 грн. 09 коп., з яких 33 690 грн. 69 коп. - заборгованість по процентам, що нараховані первісним кредитором станом на 26.10.2021р. та 36 296 грн 40 коп. - заборгованість по процентам, що нараховані ТОВ «Таліон Плюс» за період з 27.10.2021р. до 21.12.2021р. Вказані проценти обома кредиторами нараховані у межах строку дисконтного періоду визначеного п. 1.7 договору (30 днів) та протягом 90 календарних днів від дати його закінчення згідно п.п. 1.12- 1.12.2 договору, відповідно до якого факт користування кредитом після закінчення дисконтного періоду блокує можливість отримання позичальником нових траншів за договором та є відкладальною обставиною у розумінні ст. 212 ЦК України, яка має наслідком продовження строку дії кредитної лінії (продовження загального строку дії договору) на наступних умовах: 1) зобов`язання щодо повернення основної суми кредиту переносяться на наступний день після закінчення дисконтного періоду, однак при не надходженні платежу зобов`язання позичальника по оплаті основної суми кредиту знову відкладається кожен раз на 1 календарний день, але не більше ніж на 90 календарних днів від дати закінчення дисконтного періоду; 2) з наступного дня після закінчення дисконтного періоду позичальник зобов`язаний щоденно сплачувати проценти з розрахунку 1087,70% річних, що становить 2,98% в день від суми кредиту за кожний день користування ним.
05.08.2020р. між ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» та ТОВ «Таліон плюс» було укладено договір факторингу № 05/0820-01, відповідно до умов якого клієнт зобов`язався відступити фактору права вимоги зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти у розпорядження клієнта за плату на умовах визначених договором. Право вимоги переходить від клієнта до фактора з моменту підписання ними відповідного Реєстру прав вимоги. При цьому, у договорі факторингу визначено терміни, зокрема: боржник – фізична особа з якою укладено кредитний договір, право вимоги до якого уступаються за договором факторингу; кредитний договір – кредитний договір укладений між клієнтом та боржником, права вимоги за яким відступаються; право вимоги – всі права клієнта за кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги які виникнуть у майбутньому; борг - означає суму грошових коштів які підлягають оплаті клієнту боржниками за кредитними договорами, включаючи суми кредиту, процентів, інших сум. 
Строк дії договору факторингу № 05/0820-01 від 05.08.2020р. – до 04.08.2021р. (п. 8.2).
У додатковій угоді № 2 від 03.08.2021р. до договору факторингу № 05/0820-01 від 05.08.2020р. визначено строк його дії – до 31.12.2022р. 
Відповідно до додаткової угоди № 3 від 30.12.2022р. до договору факторингу № 05/0820-01 від 05.08.2020р. визначено строк його дії – до 30.12.2024р. 
У реєстрі прав вимоги № 9 від 30.05.2023р. складеного на виконання договору факторингу № 05/0820-01 (п. 4.1 розд. 4 – право вимоги (у т.ч. права вимоги, які виникнуть у майбутньому) переходить до фактора у день підписання Реєстру права вимоги) зазначено, що на умовах цього договору клієнт відступає фактору право вимоги до боржника (порядковий номер 6741) ОСОБА_1 в сумі 91 737 грн. 09 коп., з них тіло – 21 750 грн. 00 коп., та проценти – 69 987 грн. 09 коп.
30.05.2023р. сторонами договору факторингу № 05/0820-01 від 05.08.2020р. підписано Протокол узгодження предмету факторингової операції та обсягу переданих прав вимог згідно Реєстру прав вимоги № 9 від 30.05.2023р.
Фінансування за договором факторингу № 05/0820-01 від 05.08.2020р. проведено 30.05.2023р., про що надано платіжну інструкцію № 4097.
11.07.2025р. між ТОВ «ФК «ЕЙС» (фактор) та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» (клієнт) було укладено договір факторингу 11/07/25-Е, відповідно до умов якого фактор зобов`язався передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне у майбутньому до третіх осіб – боржників. Перелік боржників та підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог зазначені в Реєстрі боржників, який формується згідно з додатком № 1. Перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованостей відбувається в момент підписання сторонами акту приймання-передачі реєстру боржників згідно з додатком № 2 після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває права вимоги. Строк договору – до 31.12.2028р. 
14.07.2025р. ТОВ «ФК «ЕЙС» (фактор) та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» (клієнт) підписано акт прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу 11/07/25-Е, згідно якого клієнт передав, а фактор прийняв реєстр боржників в кількості 55 036, після чого з урахуванням п.1.2 Договору факторингу, до клієнта переходять права вимоги заборгованості від боржників і фактор стає кредитором по відношенню до них.
У реєстрі боржників (додаток № 1 до факторингу 11/07/25-Е між ТОВ «ФК «ЕЙС» (фактор) та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс») від 14.07.2025р. під порядковим номером 4452 зазначено боржницю ОСОБА_1 , борг в сумі 91 737 грн. 09 коп., з них тіло – 21 750 грн. 00 коп., та проценти – 69 987 грн. 09 коп.
Оплата за відступлення права вимоги згідно договору факторингу 11/07/25-Е від 11.07.2025р. проведена у період з 12.08.2025р. до 24.09.2025р., про що надано платіжні інструкції №№ 317, 344, 355, 356, 357, 358, 360. 
Директором ТОВ «ФК «ЕЙС» складено документ з назвою «Виписка з особового рахунку за кредитним договором № 992385076 за період з 14.07.2025р. до 26.12.2025р., у графі якої «сальдо на кінець періоду, дебет» зазначено заборгованість за тілом кредиту – 21 750 грн. 00 коп., та проценти – 69 987 грн. 09 коп.
20.08.2025р. між Адвокатським бюро «Соломко та партнери» та ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» укладено договір про надання правничої допомоги № 20/08/25-01, відповідно до умов якого адвокатське об`єднання прийняло на себе обов`язок надавати правничу допомогу клієнту, в обсязі та умовах передбаченим договором. Адвокатське бюро наділяється: усіма правами, в тому числі процесуальними, які надано законом позивачу; правом представляти інтереси клієнта; правом на подання та підписання усіх документів, необхідних для виконання доручень клієнта. 
Відповідно до додаткової угоди № 25770899769 від 01.09.2025р. до договору про надання правничої допомоги № 20/08/25-01 від 20.08.2025р. клієнт доручає, а адвокатське бюро приймає на себе зобов`язання надавати юридичну допомогу по захисту прав та інтересів клієнта, з питань, що відносяться до юрисдикції судів всіх інстанцій судів загальної юрисдикції, господарських та адміністративних судів по справах про стягнення заборгованості за кредитними договорами, зокрема до позичальника ОСОБА_1 , кредитний договір № 992385076.
Акт приймання-передачі наданих послуг від 29.12.2025р. містить інформацію про обсяг наданих послуг, витрачений час та їх вартість: складання позовної заяви в часі 2 години – 5 000 грн; вивчення матеріалів справи в часі 2 години – 1 000 грн; підготовка адвокатського запиту щодо отримання інформації в часі 1 година – 500 грн.; підготовка клопотання в часі 1 година – 500 грн. Всього 7 000 грн. 00 коп.
Встановивши вказані обставини, суд приходить до наступного.
Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (в тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.
За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Загальні правила щодо форми договору визначені ст. 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами.
Згідно з ч. 1 ст. 641 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.
Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (Позика), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
За змістом ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
За правилам ч. 1 ст. 1049 та ст. 1050 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.
У разі несвоєчасного повернення коштів він не звільняється від обов`язку виконання зобов`язання, при цьому кредитодавець має право вимагати від позичальника достроково повернути всю суму кредиту та внести інші платежі, передбачені договором.
У п.п. 5, 6, 12 ст. 3 Закону України “Про електронну комерцію” № 675-VІІІ від 03.09.2015р. зазначено, електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі; електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.
Відповідно до ст. 11 Закону України “Про електронну комерцію” електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) або електронний договір повинні містити інформацію щодо можливості отримання стороною такої пропозиції або договору у формі, що унеможливлює зміну змісту. Якщо покупець (споживач, замовник) укладає електронний договір шляхом розміщення замовлення за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, продавець (виконавець, постачальник) зобов`язаний оперативно підтвердити отримання такого замовлення. Замовлення або підтвердження розміщення замовлення вважається отриманим у момент, коли сторона електронного договору отримала доступ до нього.
У разі, якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Згідно зі ст. 12 Закону України “Про електронну комерцію” якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання зокрема електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Відповідно до ст. 526, 629 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання наступають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Статтею 513 ЦК України визначено, що правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредитору. Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом.
За змістом ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник у зобов`язанні не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
Відповідно до ч. 2 ст. 517 ЦК України, боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.
Згідно ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). 
Відповідно до ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Відповідно до частин 1 та 2 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.
У постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19) Велика Палата Верховного Суду вказала, що “принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс”.
Отже, тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача, а доведення заперечень щодо позовних вимог - на відповідача.
Верховний Суд у постанові від 30.11.2022р. у справі №334/3056/15 зазначив, що у справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором.
Із вказаного слідує, що доведення факту повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором, є обов`язком позичальника, а не позивача. При цьому факт виконання своїх обов`язків позичальника щодо повернення кредитних коштів зобов`язаний доводити саме відповідач, надавши суду відповідні належні та допустимі докази, що свідчать про повернення кредитних коштів та процентів за їх користування.
За такого, суд вважає доведеними обставини укладення між відповідачкою та ТОВ «МШФД», кредитного договору в електронній формі, та перерахування їй кредитних коштів згідно його умов, невиконання позичальницею обов`язку щодо повернення у погоджені сторонами строки отриманої суми кредиту та процентів, сплата яких передбачена кредитним договором, а також обставини набуття позивачем прав кредитора у спірних правовідносинах, а саме права вимоги до відповідачки згідно договору факторингу та відповідного реєстру боржників.
Як встановлено, відповідачка після закінчення строку дисконтного періоду свої зобов`язання щодо сплати кредитних коштів та процентів не виконала, а тому нарахування відсотків відбувалося в межах строку кредитування та за погодженими у ньому відсотковими ставками, згідно п.п. 1.7, 1.9.3, 1.12-1.12.2 договору (якими передбачено продовження строку дії договору після закінчення Дисконтного періоду не більше ніж на 90 календарних днів).
Тож посилання відповідачки на неправомірне нарахування процентів після закінчення 30-денного строку кредитування - не можуть бути прийняті до уваги.
Отже, проценти за користування кредитом у період з 24.08.2021р. до 21.12.2021р. включно нараховані первісним кредитором у межах узгодженого сторонами строку кредитування (30+90 календарних днів). 
А тому позов підлягає задоволенню.
Щодо заяви відповідачки по застосування строків позовної давності, то слід зазначити наступне.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 02 липня 2025 року у справі № 903/602/24 (провадження № 12-19гс25) виснувала, що законодавство може визначати певні обставини, які впливають на перебіг позовної давності і змінюють порядок її обчислення. До таких обставин відноситься зупинення перебігу позовної давності та її переривання, що передбачено статтями 263 та 264 ЦК України.
Водночас під час дії карантину та воєнного стану законодавець застосував нову конструкцію, якою тимчасово доповнив перелік обставин, які впливають на перебіг позовної давності, а саме продовження позовної давності.
У постановах Великої Палати Верховного Суду від 22.05.2018 у справі №369/6892/15-ц, від 07.11.2018 у справі №372/1036/15-ц, від 18.12.2019 у справі №522/1029/18 та в постановах Верховного Суду від 13.11.2019 у справі №385/1454/15-ц, від 01.10.2020 у справі №912/1672/18 викладені висновки, відповідно до яких позовна давність застосовується лише за умови встановлення наявності порушеного права сторони спору, тому встановивши доведеність порушення цивільного права, за захистом якого особа звернулася до суду, але якщо позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною в справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення.
Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (ст. 253 ЦК України).
Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).
За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (абзац перший ч.5 ст. 261 ЦК України).
Отже, початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.
Разом з цим, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), та воєнного стану законодавець застосував нову конструкцію, якою тимчасово доповнив перелік обставин, які впливають на перебіг позовної давності, а саме: продовження позовної давності.
Постановою Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 11.03.2020р. № 211 з 12.03.2020р. на всій території України було встановлено карантин.
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30.03.2020 № 540-ІХ розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено пунктом 12, відповідно до якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені ст.ст. 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Цей Закон набрав чинності 02.04.2020р.
Отже початок продовження строку для звернення до суду потрібно пов`язувати саме з моментом набрання 02.04.2020р. чинності Законом № 540-ІХ.
Подібний правовий висновок сформулювала Велика Палата Верховного Суду в постанові від 06.09.2023р. у справі № 910/18489/20.
Строк дії карантину неодноразово продовжувався, а скасований був з 24 години 00 хвилин 30.06.2023р. відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 27.06.2023 № 651.
Отже, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), позовна давність була продовжена з 02.04.2020р. до 30.06.2023р.
Водночас Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022р. № 64/2022 було введено воєнний стан в Україні із 05 години 30 хвилин 24.02.2022р. строком на 30 діб у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України. Надалі строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався указами Президента України та триває дотепер.
Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15.03.2022р. № 2120-ІХ розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено пунктом 19, згідно з яким у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу продовжуються на строк його дії. Закон №2120-ІХ набрав чинності 17.03.2022р.
Надалі Законом України «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо вдосконалення порядку відкриття та оформлення спадщини» від 08.11.2023р. № 3450-ІХ пункт 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України викладено в новій редакції, відповідно до якої у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022р. № 64/2022, затвердженим Законом України від 24.02.2022р. № 2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Закон №3450-ІХ набрав чинності 30.01.2024р.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 02.07.2025р. у справі № 903/602/24 зазначила, що в разі якщо позовна давність не спливла станом на 02.04.2020р., то цей строк звернення до суду спочатку було продовжено (до 30.06.2023 - на строк дії карантину, а надалі до 29.01.2024 - на строк дії воєнного стану), а з 30.01.2024 перебіг строку звернення до суду зупинився на строк дії воєнного стану.
Вказана норма виключена Законом України «Про внесення зміни до розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності» № 4434-ІХ від 14.05.2025р., який набирав чинності через три місяці з дня, наступного за днем його опублікування, - тобто вказаний закон набрав чинності з 04.09.2025р.
Таким чином, в умовах дії воєнного стану строк звернення до суду (позовна давність) було продовжено від початку воєнного стану до 29.01.2024р., а з 30.01.2024р. до 03.09.2025р. включно перебіг такого строку зупинявся.
Кредитний договір укладений між сторонами 24.08.2021р. (під час дії карантину) та на його виконання відповідачка платежі не здійснювала, з огляду на що після закінчення строку для повернення кредиту визначеного у п. 1.3 договору (23.09.2021р.) він був пролонгований ще на 90 днів, у порядку визначеному п.п. 1.9.3, 1.12-1.12.1 договору, тобто до 21.12.2021р.
З позовом до суду позивач звернувся через підсистему «Електронний суд» 31.03.2026р. 
Зважаючи на викладені вище норми законодавства, які регулюють питання продовження та зупинення строку позовної давності, та вимоги ст.ст. 257, 259, 263 ЦК України, позов подано в межах строку позовної давності, тому правових підстав для відмови у задоволені позову про стягнення кредитної заборгованості внаслідок спливу позовної давності не має.
За приписами ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:
1) на професійну правничу допомогу;
2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;
3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;
4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Статтею 137 цього кодексу визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Тобто, витрати на професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України).
Саме такою є правова позиція Верховного Суду, висловлена Об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у постановах: від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19.
За приписами ст. 138 ЦПК України витрати, пов`язані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їхніх представників, а також найманням житла, несуть сторони.
Стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, та її представникові сплачується іншою стороною компенсація за втрачений заробіток чи відрив від звичайних занять. Компенсація за втрачений заробіток обчислюється пропорційно від розміру середньомісячного заробітку, а компенсація за відрив від звичайних занять - пропорційно від розміру мінімальної заробітної плати.
Граничний розмір компенсації за судовим рішенням витрат сторін та їхніх представників, що пов`язані з явкою до суду, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Розмір витрат, пов`язаних з переїздом до іншого населеного пункту та за наймання житла стороні, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб`єктом владних повноважень, визначається вартістю квитків на залізничний, автомобільний, водний, повітряний транспорт або ж підтвердженою вартістю пального, необхідного для переїзду до суду власним автотранспортом.
Відповідно до ст. 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Частиною 1 ст. 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.
Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», про що зазначено в ч. 4 ст. 62 ЦПК України.
За положеннями п. 4 ст. 1, ч.ч. 3 та 5 ст. 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» № 5076-VI (далі – Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики.
Пунктом 9 ч. 1 ст. 1 Закону № 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Інші види правничої допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону № 5076-VI).
Відповідно до ст. 19 Закон № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру.
Позивач також просив стягнути з відповідачки на свою користь витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7 000 грн. 00 коп., на підтвердження чого надав договір про надання правничої допомоги, додаткову угоду до нього, акт прийому-передачі наданих послуг.
Відповідачка заперечила проти заявленого до стягнення розміру вказаного виду витрат, пославшись на його не співмірність із складністю справи, яка є типовою, а позовна заява - стандартним шаблоном.
З огляду заперечення відповідачки щодо співмірності розміру витрат на правничу допомогу позивача із складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт, з урахуванням обсягу фактично виконаної адвокатом роботи із представництва позивача в суді (складання позовної заяви, клопотання про витребування доказів, відповіді на відзив, додаткових пояснень), принципів співмірності та розумності судових витрат, критерію реальності цих витрат, виходячи з конкретних обставин справи, а також враховуючи принцип диспозитивності щодо заявлених позивачем вимог, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідачки витрат на професійну правничу допомогу в сумі 4 000 грн. 00 коп.
На підставі вимог ст. 141 ЦПК України, судові витрати зі сплати судового збору в сумі 2 662 грн. 40 коп. понесені позивачем при подачі позову до суду, підлягають стягненню з відповідачки на користь позивача.
Керуючись ст.ст. 12, 13, 76-89, 141, 258-268, 273, 279 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю “Фінансова компанія “ЕЙС” до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Фінансова компанія “Ейс” заборгованість за кредитним договором № 992385076 від 24.08.2021р., станом на 01.04.2026р., в сумі 91 737 (дев`яносто одна тисяча сімсот тридцять сім) грн. 09 коп., з яких: 21 750 (двадцять одна тисяча сімсот п`ятдесят) грн. 00 коп. - заборгованість по тілу кредиту; 69 987 (шістдесят дев`ять тисяч дев`ятсот вісімдесят сім) грн. 09 коп. - заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Фінансова компанія “Ейс” судові витрати: витрати зі сплати судового збору у в сумі 2 662 (дві тисячі шістсот шістдесят дві) грн. 40 коп. та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 4 000 (чотири тисячі) грн. 00 коп.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Врадіївський районний суд Миколаївської області.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю “Фінансова компанія “Ейс” (код ЄДРПОУ 42986956, юридична адреса: 02094, м. Київ, вул. Юрія Поправки, 6, каб. 13).
Відповідачка: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ).

Повний текст рішення складений та підписаний “11” вересня 2026 року.

Суддя Ф.Г. Сокол