ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
79014, місто Львів, вулиця Личаківська, 128
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26.08.2026 Справа № 914/3849/25 
місто Львів 
Господарський суд Львівської області у складі судді Юлії СУХОВИЧ, за участі секретаря судового засідання Ольги КРАВЕЦЬ, розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи 
за позовом Зимноводівської сільської ради Львівського району Львівської області, село Зимна Вода, Львівський район, Львівська область
до відповідача Головного управління Держгеокадастру у Сумській області, місто Суми
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача  ОСОБА_1 , Львівська область, Львівський район, село Холодновідка
про: 1) скасування внесення змін до Державного земельного кадастру щодо зміни цільового призначення земельної ділянки;
2) зобов`язання Головного управління Держгеокадастру у Львівській області внести запис до Державного земельного кадастру, щодо скасування зміни цільового призначення земельної ділянки.

За участі представників:
від позивача: Вінтонів Дмитро Тарасович – представник (довіреність б/н від 01.05.2025);
від відповідача: Мурач Дмитро Васильович – представник (довіреність від 16.04.2025, присутній у режимі відеоконференції);
від третьої особи: не з`явився;
вільний слухач:  ОСОБА_2 .

ВСТАНОВИВ:
На розгляд Господарського суду Львівської області надійшов позов Зимноводівської сільської ради Львівського району Львівської області до відповідача Головного управління Держгеокадастру у Львівській області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_1 про 1) скасування внесення змін до Державного земельного кадастру щодо зміни цільового призначення земельної ділянки з кадастровим номером 4623683700:02:001:0312; 2) зобов`язання Головного управління Держгеокадастру у Львівській області внести запис до Державного земельного кадастру, щодо скасування зміни цільового призначення земельної ділянки з кадастровим номером 4623683700:02:001:0312.
Ухвалою суду від 12.03.2026 за клопотанням позивача замінено первісного відповідача Головне управління Держгеокадастру у Львівській області на належного відповідача Головне управління Держгеокадастру у Сумській області.
Хід розгляду справи викладено у наявних в матеріалах ухвалах суду та відображено протоколі судового засідання.
Представник позивача у судове засідання 26.08.2026 для розгляду справи по суті з`явився, позов підтримав, просив його задовольнити повністю.
Представник відповідача в судове засідання 26.08.2026 для розгляду справи по суті з`явився в режимі відеоконференції, проти позову заперечив, просив виключити Головне управління Держгеокадастру у Сумській області з відповідачів, у випадку відхилення вказаного клопотання, відмовити у задоволенні позову.
Третя особа у судове засідання 26.08.2026 для розгляду справи по суті не з`явилася, явку представника не забезпечила. Явка третьої особи не визнавалась судом обов`язковою.
Відводів складу суду, секретарю судового засідання учасниками справи не заявлено.
У судовому засіданні 26.08.2026 проголошено вступну та резолютивну частини рішення.
Правова позиція позивача.
Позовні вимоги обгрунтовані тим, що на звернення ОСОБА_1 щодо надання витягу з містобудівної документації з метою зміни цільового призначення належної йому земельної ділянки, 25.02.2025 начальником відділу архітектури та містобудування Зимноводівської сільської ради було надано, шляхом створення у ЄДЕССБ Витяг з Реєстру будівельної діяльності, згідно якого містобудівною документацію, зокрема, генеральним планом села Холодновідка не визначено функціональне призначення території, де знаходиться земельна ділянка кадастровий номер 4623683700:02:001:0312, що перебуває у приватній власності ОСОБА_1 , і відповідну інформацію про це не внесено до Державного земельного кадастру. 
Згідно інформації, отриманої позивачем із Державного земельного кадастру по земельній ділянці кадастровий номер 4623683700:02:001:0312 відбулась зміна її цільового призначення на 02.01 «Для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)», що не відповідає чинному на момент такої зміни Генеральному плану села Холодновідка. 
Крім того, на даній земельній ділянці наявні червоні лінії вулиці, що за твердженням позивача, також є порушенням і не було враховано при зміні цільового призначення.
Покликаючись на положення статті 19 Конституції України, статтю 20 Земельного кодексу України (в редакції Закону № 1423-ІХ ) статей 1, 9, 21 Закону України «Про Державний земельний кадастр», позивач зазначає, що ОСОБА_1 не звертався до Зимноводівської сільської ради щодо надання дозволу і затвердження відповідної документації із землеустрою по зміні цільового призначення земельної ділянки кадастровий номер 4623683700:02:001:0312 у селі Холодновідка; генеральним планом села Холодновідка не визначено функціональне призначення території, де знаходиться земельна ділянка кадастровий номер 4623683700:02:001:0312 і відповідну інформацію про це не внесено до Державного земельного кадастру.
Таким чином, були відсутні достатні правові підстави для зміни цільового призначення земельної ділянки з кадастровим номером 4623683700:02:001:0312.
Позивач вважає такі дії щодо зміни цільового призначення земельної ділянки кадастровий номер 4623683700:02:001:0312 протиправними, такими, що свідчать про порушення вимог чинного законодавства України, просить суд скасувати внесення змін до Державного земельного кадастру щодо зміни цільового призначення земельної ділянки з кадастровим номером 4623683700:02:001:0312; зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Сумській області внести запис до Державного земельного кадастру щодо скасування зміни цільового призначення земельної ділянки з кадастровим номером 4623683700:02:001:0312.
Первісно позовні вимоги були заявлені до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області, водночас на підставі клопотання позивача ухвалою суду від 12.03.2026 замінено первісного відповідача Головне управління Держгеокадастру у Львівській області на належного відповідача Головне управління Держгеокадастру у Сумській області.
Позивач подав відповідь на відзив відповідача, де зазнчив наступне.
Щодо зміни цільового призначення земельної ділянки, позивач зазначив, що витяг з містобудівної документації, розробленої до набрання чинності Законом України від 17.06.2020 № 711-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо планування використання земель», надається з урахуванням наявних даних містобудівної документації.
Відповідно до правових позицій Верховного Суду (зокрема, постанова від 12.02.2026 у справі №460/23002/23), витяг з містобудівної документації має відповідати стандарту формальної визначеності. Він повинен однозначно ідентифікувати одну функціональну зону, в якій розташована ділянка.
Витяг, що містить відомості про дві різні функціональні зони, не міг бути підставою для зміни цільового призначення за правилами статті 20 Земельного кодексу України та постанови Кабінету Міністрів України від 01.09.2021 N926 «Про затвердження Порядку розроблення, оновлення, внесення змін та затвердження містобудівної документації».
Згідно з Витягом №РР01:5114-0986-4120-8362, ділянка з кадастровим номером 4623683700:02:001:0312 опинилася одночасно у двох несумісних зонах: житлова забудова та вулиці та їх червоні лінії.
Позивач покликається на положення статті 1 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» де вказано, що червоні лінії відмежовують існуючі та запроектовані вулиці від інших територій. Пункт 5.8.6 ДБН Б.2.2-12:2019 забороняє перетин цих ліній будь-якою забудовою.
Реєстрація зміни цільового призначення всієї ділянки під житлову забудову фактично стирає зону вулиці в натурі. Це пряме порушення територіальної цілісності функціональних зон, оскільки одна й та сама земельна ділянка не може одночасно бути і приватним подвір`ям, і дорогою загального користування, відповідно до вимог додатку Ж.1 ДБН Б.2.2-12:2019, - вулиці та дороги місцевого, значення, житлові вулиці - забезпечують транспортний (без пропуску вантажного транспорту) і пішохідні зв`язки на території житлових районів (мікрорайонів), виходи на магістральні вулиці загальноміського значення регульованого руху).
Із врахування наведеного вище, Головне управління Держгеокадастру у Сумській області не мало підстав для зміни цільового призначення земельної ділянки 4623683700:02:001:0312.
Щодо виключення Головного управління Держгеокадастру у Сумській області з числа відповідачів, позивач зазначив, що внесення відомостей до Державного земельного кадастру щодо зміни цільового призначення спірної земельної ділянки здійснювалося державним кадастровим реєстратором, визначеним автоматизованою системою Державного земельного кадастру за принципом випадковості (екстериторіальності), а саме державним кадастровим реєстратором Головного управління Держгеокадастру у Сумській області. Головне управління Держгеокадастру у Львівській області не здійснювало визначення конкретного державного кадастрового реєстратора для розгляду відповідної заяви, та не вчиняло будь-яких дій щодо внесення оскаржуваних відомостей до Державного земельного кадастру. 
Враховуючи викладене, принцип випадковості обрання державного кадастрового реєстратора автоматично виключає можливість покладення на Головне управління Держгеокадастру у Львівській області обов`язку щодо внесення відповідного запису, а відтак воно не може бути належним відповідачем у даній справі в частині заявленої позовної вимоги.
Позивач вважає, із врахуванням положень Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 № 1051, що саме Головне управління Держгеокадастру у Сумській області є належним відповідачем у даній справі, до компетенції якого входить внесення та скасування відповідних записів у Державному земельному кадастрі.
Позивач зазначив, що Головне управління Держгеокадастру у Сумській області у своєму відзиві не вказало жодної юридичної норми, яка б вказувала, що внесення запису до Державного земельного кадастру щодо скасування зміни цільового призначення земельної ділянки здійснюється Державним кадастровим реєстратором за місцем знаходження відповідної земельної ділянки. Тому, на думку позивача відсутні підстави для задоволення прохання відповідача про виключення його, як відповідача у справі.
Правова позиція відповідача.
Відповідач проти позову заперечив з підстав викладених у відзиві, зокрема зазначив наступне.
25.04.2025 шляхом автоматизованого розподілу системою Державного земельного кадастру за принципом випадковості (екстериторіальності) до Головного управління Держгеокадастру у Сумській області на розгляд надійшла заява на внесення змін до Державного земельного кадастру щодо зміни цільового призначення земельної ділянки з кадастровим номером 4623683700:02:001:0312, що перебуває в приватній власності ОСОБА_1 , з метою змінити цільове призначення з « 01.03 Для ведення особистого селянського господарства» на « 02.01 Для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)». До заяви були долучені документи визначені законодавством.
Враховуючи подання повного пакету документів та бажання власника змінити цільове призначення земельної ділянки, що перебуває в його приватній власності, що не суперечить інформації з Витягу з Реєстру будівельної діяльності та графічної частини проекту внесення змін до Генерального плану села Холодновідка Львівського району Львівської області за реєстраційном номером РР01:2114-0986- 4120-8362, де в графі «функціональне призначення» вказано «територія кварталів житлової садибної забудови», кадастровим реєстратором відділу №4 Надією Заліною було прийнято рішення погодити заяву щодо внесення змін.
Державним кадастровим реєстратором було погоджено заяву та внесено зміни до відомостей Державного земельного кадастру щодо цільового призначення вказаної земельної ділянки. Розгляд цієї заяви здійснювався за принципом випадковості (екстериторіальності).
Відповідно до Закону України «Про Державний земельний кадастр», Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 № 1051, та інших профільних нормативно-правових актів, повноваження державного кадастрового реєстратора, визначеного системою автоматизовано для розгляду конкретної заяви, вичерпуються фактом прийняття відповідного рішення та проведенням реєстраційної дії. 
Чинним законодавством України не передбачено механізму та повноважень для самостійного скасування державним кадастровим реєстратором (який діяв в умовах екстериторіальності) вже проведеної ним реєстраційної дії щодо внесення змін до відомостей кадастру. Після завершення реєстраційної дії всі подальші повноваження щодо адміністрування відомостей про цю земельну ділянку, у тому числі скасування змін чи виправлення даних (за винятком виправлення технічних помилок за встановленою процедурою), переходять до компетенції державних кадастрових реєстраторів територіального органу Держгеокадастру за місцем фактичного розташування земельної ділянки на підставі рішення суду.
Відтак, у даному випадку, повноваження державного кадастрового реєстратора щодо об`єкта були обмежені виключно моментом вчинення реєстраційної дії. На даний час Головне управління Держгеокадастру у Сумській області не має жодних юридичних чи технічних повноважень щодо адміністрування відомостей про вказану земельну ділянку, оскільки вона знаходиться поза межами територіальної юрисдикції відповідача.
Виконання рішення суду у разі його задоволення безпосередньо відповідачем є об`єктивно неможливим, оскільки Закон не надає права кадастровому реєстратору втручатися в записи щодо об`єктів іншого району/області.
Враховуючи вищевикладене та керуючись статтею 48 Господарського процесуального кодексу України, відповідач зазначає, що належним відповідачем у справі має бути інший територіальний підрозділ Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру, юрисдикція якого поширюється на територію, на якій розташована земельна ділянка з кадастровим номером 4623683700:02:001:03112.
Покликаючись на ефективність способу захисту відповідач просить суд виключити Головне управління у Сумській області, як відповідача справі. У разі відхилення вказаного прохання, просить суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.
У запереченні на відповідь на відзив відповідач заначив наступне.
Щодо правової природи та обмеженого характеру повноважень державного кадастрового реєстратора, першочергового з`ясування потребує питання обсягу та юридичної природи повноважень державного кадастрового реєстратора при розгляді заяв про внесення змін до Державного земельного кадастру, оскільки саме від його правильного визначення залежить оцінка правомірності оскаржуваної реєстраційної дії.
Покликаючись на положення частини 6 статті 9 Закону України «Про Державний земельний кадастр», пункт 23 розділу X «Перехідні положення» Земельного кодексу України, частиною п`ятою статті 20 Земельного кодексу України та пункти 110-119, 191 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 № 1051, відповідача зазначає, що вказані норми дозволять дійти однозначного правового висновку, про те, що повноваження державного кадастрового реєстратора при розгляді заяв про зміну цільового призначення земельних ділянок, розташованих у межах функціональних зон, визначених генеральними планами населених пунктів, мають виключно формально-перевірочний (контрольно-документальний) характер.
Це означає, що при розгляді відповідної заяви реєстратор зобов`язаний: встановити факт подання заявником повного переліку документів, передбачених пунктом 23 розділу X Перехідних положень Земельного кодексу України та Порядку ведення Державного земельного кадастру; перевірити відповідність бажаного цільового призначення (за КВЦПЗ) функціональному призначенню території, зазначеному у витязі з містобудівної документації; встановити право заявника на земельну ділянку та його належну правосуб`єктність; перевірити відсутність обмежень, що випливають з чинного законодавства, для здійснення відповідної реєстраційної дії.
Жодною нормою чинного законодавства України на державного кадастрового реєстратора не покладено обов`язку, не надано повноважень: здійснювати ревізію змісту містобудівної документації, затвердженої уповноваженим органом місцевого самоврядування у межах його виключної компетенції; оцінювати відповідність графічних матеріалів містобудівної документації положенням ДБН та інших підзаконних актів у сфері будівництва і містобудування; самостійно тлумачити співвідношення функціональних зон та інших елементів планувальної структури територій (зокрема, червоних ліній вулиць).
Позиція позивача, що зводиться до твердження про обов`язок державного кадастрового реєстратора відмовити заявникові з підстави нібито внутрішніх протиріч у власній містобудівній документації позивача, по суті ґрунтується на ігноруванні принципу формальної визначеності повноважень адміністративного органу та становить неприпустиме розширювальне тлумачення компетенції державного кадастрового реєстратора, що прямо суперечить статті 19 Конституції України.
Обґрунтування позивачем незаконності оскаржуваної реєстраційної дії посиланням на нібито одночасне віднесення спірної земельної ділянки до двох несумісних зон — житлова забудова та вулиці та їх червоні лінії, а також на положення пункту 5.8.6 та додатку Ж.1 ДБН 5.2.2-12:2019, не відповідає об`єктивному стану справ і ґрунтується на неправильному розумінні позивачем структури та змісту сучасної містобудівної документації.
Відповідач зазначає про непослідовну поведінку позивача.
Покликаючись на постанови Великої Палати Верховного Суду, наведені у відзиві (від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16, від 21.09.2022 у справі № 908/976/19, від 28.09.2022 у справі № 483/448/20, від 14.12.2022 у справі № 477/2330/18, від 18.01.2023 у справі №488/2807/17), відповідач зазначає, що мета судового захисту полягає у досягненні ефективного захисту порушеного права. Однак коли порушення полягає у застосуванні наслідків власного акту самого позивача, говорити про порушене право не доводиться, натомість йдеться про спробу позивача домогтися скасування правових наслідків своїх же дій без проходження належної правової процедури (зокрема, без скасування або зміни самого Генерального плану, як первинного джерела «дефекту»).
Правова позиція позивача викладена у відповіді на відзив ґрунтується на принципово хибному розумінні правової природи принципу випадковості (екстериторіальності) розгляду заяв та змішує два самостійні етапи функціонування Державного земельного кадастру: (і) розгляд конкретної заяви та вчинення відповідної реєстраційної дії; (іі) подальше адміністрування відомостей кадастру щодо конкретної земельної ділянки.
Принцип екстериторіальності реалізується одноразово у момент автоматизованого визначення системою конкретного державного кадастрового реєстратора для розгляду конкретної заяви. Після завершення реєстраційної дії дія цього принципу вичерпується. Жодна норма Порядку ведення Державного земельного кадастру, не передбачає, що принцип екстериторіальності зберігає чинність на постійній основі стосовно конкретної земельної ділянки після завершення реєстраційної дії з нею.
Загальним правилом адміністрування відомостей Державного земельного кадастру щодо конкретної земельної ділянки залишається територіальний принцип здійснення відповідних повноважень державними кадастровими реєстраторами територіального органу Держгеокадастру за місцезнаходженням земельної ділянки.
Головне управління Держгеокадастру у Сумській області зазначає, що позивач у відповіді на відзив посилається на пункти 56 та 61 Порядку ведення Державного земельного кадастру, але ігнорує принципову відмінність між: первинною реєстраційною дією (внесенням змін до відомостей Державного земельного кадастру за заявою заявника), яка у спірному випадку здійснювалась за принципом екстериторіальності за допомогою автоматизованого розподілу; наступним адмініструванням відомостей про конкретну земельну ділянку, у тому числі скасуванням раніше внесених записів за рішенням суду — таке адміністрування здійснюється на територіальному принципі.
Твердження позивача у відповіді на відзив про те, що відповідач не вказав жодної юридичної норми, яка б вказувала, що внесення запису до Державного земельного кадастру щодо скасування зміни цільового призначення земельної ділянки здійснюється Державним кадастровим реєстратором за місцем знаходження відповідної земельної ділянки, не відповідає змісту відзиву, у якому такі норми наведено, а також ігнорує необхідність системного тлумачення норм Закону України «Про державний земельний кадастр» та Порядку ведення Державного земельного кадастру, у їх взаємозв`язку.
Застосування способу захисту, який є об`єктивно нездійсненним відповідачем у силу відсутності у нього відповідних повноважень та технічних можливостей, не відповідає стандарту ефективного засобу правового захисту і не може бути застосоване судом. Задоволення позову до неналежного відповідача порушило б принцип ефективного судочинства та не відновило б порушенного,на думку позивача, права, оскільки оскаржуваний запис у Державному земельному кадастрі не може бути скасований на підставі такого рішення.
Крім того, відповідач зазначає, що у таких спорах належним відповідачем або принаймні співвідповідачем, має бути особа, чиї права обмежуються внаслідок задоволення позову, у даному випадку ОСОБА_1 , оскільки скасування запису про зміну цільового призначення фактично призведе до зміни юридичного режиму земельної ділянки, що перебуває у його власності, з режиму присадибної ділянки на режим земель особистого селянського господарства.
Відповідач зазначає, що державний кадастровий реєстратор Головного управління Держгеокадастру у Сумській області, який 25.04.2025 отримав за принципом випадковості заяву ОСОБА_1 та вчинив відповідну реєстраційну дію, на момент розгляду цієї справи об`єктивно (функціонально, технічно та юридично) не має доступу до Поземельної книги земельної ділянки з кадастровим номером 4623683700:02:001:0312. Цей доступ припинився автоматично у момент завершення реєстраційної дії 25.04.2025.
Жодним нормативно-правовим актом, у тому числі ведення Державного земельного кадастру, не передбачено механізму повторної активації функціонального доступу для того самого реєстратора з метою скасування ним же раніше вчиненої реєстраційної дії. Не передбачено такого механізму і для того, щоб такий реєстратор виступав постійним адміністратором відомостей про конкретну ділянку, розташовану поза територіальною юрисдикцією його органу - це принципово суперечило б самій ідеї екстериторіальності як одноразового, неперсонального, антикорупційного інструменту розподілу заявок.
Правова позиція третьої особи.
Третя особа виклала свою позицію у поясненні на позовну заяву, де зазначила наступне.
Зміна цільового призначення земельної ділянки була здійснена з ініціативи власника земельної ділянки, ОСОБА_1 , на підставі поданої ним заяви та Витягу з містобудівної документації.Процедура зміни цільового призначення була дотримана відповідно до вимог чинного законодавства України.
Права ОСОБА_1 , як власника земельної ділянки, не порушені, а позовні вимоги Зимноводівської сільської ради спрямовані на безпідставне втручання у реалізацію права приватної власності ОСОБА_1 , що порушує принципи земельного законодавства в частині: невтручання держави в здійснення громадянами, юридичними особами та територіальними громадами своїх прав щодо володіння, користування і розпорядження землею, крім випадків, передбачених законом (стаття 5 Земельного кодексу України).
Права та інтереси Зимноводівської сільської ради не порушено і збитків не завдано.
Третя особа вважає, що позов подано без належних правових підстав, а дії сільської ради є такими, що суперечать принципу правової визначеності та статті 19 Конституції України.
Перед громадськими слуханнями щодо внесення змін до генерального плану села Холодновідка у 2024 році ОСОБА_1 була подана заява про врахування його інтересів щодо зміни цільового призначення, його приватної ділянки з «для ведення особистого селянського господарства» (код 01.03) на «для будівництва і обслуговування житлового будинку...» (код 02.01). Позивачем такі наміри відповідача були враховані і внесені до змін генерального плану села Холодновідка, що було озвучено на громадських слуханнях та відображено графічно на кресленні Генерального плану.
Позивачу було відомо про намір ОСОБА_1 змінити цільове призначення, жодних зауважень позивач не надав, вимог не заявляв.
Рішенням Зимноводівської сільської ради «Про затвердження внесення змін до Генерального плану села Холодновідка Львівського району Львівської області» №2550 від 27.12.2024 містобудівна документація набула чинності, шо спростовує заяви позивача про те, що зміна цільового призначення земельної ділянки ОСОБА_1 у березні 2025 не відповідала діючому, на момент такої зміни, Генеральному плану села Холодновідка.
Третя особа зазначає, що позивач ніяк не довів, що нанесені згідно генерального плану червоні лінії на земельну ділянку ОСОБА_1 є порушенням і не враховані при зміні цільового призначення.
Витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку відображає усі червоні лінії, шо є на цій ділянці, відповідно, вони були враховані.
Законодавством України не визначено жодних підстав, згідно яких третя особа мала би звертатись до сільської ради за дозволом на виготовлення відповідної технічної документації із землеустрою щодо зміни цільового призначення ділянки, яка перебуває у приватній власності, а тим більше затверджувати її у сільській раді.
Третя особа вважає вимогу позивача про потребу звертатись за дозволом на розроблення та затвердженням такої документації незаконною.
Твердження позивача про те, що функціональне призначення земельної ділянки, з кадастровим номером 4623683700:02:001:0312, не визначено згідно Генерального плану села Холодновідка, суперечить текстовим та графічним даним, вказаним у самому Витягу з Реєстру будівельної діяльності щодо інформації про надання витягу з містобудівної документації Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва. У розділі «Відомості про містобудівну документацію та функціональні зони території, на яку видається витяг» вказано, що функціональне призначення – позапроектний період: територія кварталів житлової садибної забудови, - вулиці та їх червоні лінії. Ця інформація також відображена у графічній частині Витягу, яка має рівноцінну юридичну силу. 
Третя особа зазначає, що жодними нормами і законами не визначено поняття
«позапроектний період». Це формулювання існує виключно в архітектурній практиці і має на меті виокремити території, які не входять в економічні, соціологічні вихідні дані для розроблення самої містобудівної документації. Вказане формулювання ніяк не впливає на віднесення території до функціональної зони кварталів житлової садибної забудови.
Покликаючись на положення статей 17, 18 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», третя особа зазначає, що сам факт наявності Генерального плану села Холодновідка свідчить про те, що земельна ділянка, яка знаходиться в межах населеного пункту - має визначене функціональне призначення.
Позивач наголошує, що у Витягу також зазначено, що інформацію про функціональну зону ділянки не внесено до Державного земельного кадастру. Цей факт не свідчить про заборону зміни цільового призначення ділянки і не зобов`язує розробляти технічну документацію із землеустрою, оскільки містобудівна документація має юридичну силу, незалежно від факту внесення даних до Державного земельного кадастру.
Позивач не виконав свої зобов`язання, не вніс функціональні зони до Державного земельного кадастру та намагається покласти наслідки своєї бездіяльності на власника земельної ділянки, зобов`язати розробляти проект землеустрою щодо зміни цільового призначення земельної ділянки всупереч законодавству України.
Покликаючись на положення статті 20 Земельного Кодексу України, статтю 21 Закону України «Про Державний земельний кадастр» третя особа зазначає, що цільове призначення земельної ділянки, з кадастровим номером 4623683700:02:001:0312, було змінено за спрощеною процедурою, яка не передбачає потреби виготовлення та затвердження технічної документації із землеустрою і стала можливою після набрання чинності Закону України № 1423-ІХ від 28.04.2021 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин»
Третя особа зазначає, що зміна цільового призначення ділянки 4623683700;02:001:0312 з «для ведення особистого селянського господарства» (код 01.03) на «для будівництва і обслуговування житлового будинку...» (код 02.01) відбулась у відповідності з законодавством України, а змінене цільове призначення ділянки, повністю відповідає рішенням чинного Генерального плану села Холодновідка.
Позивачем не доведено та не підтверджено жодним належним і допустимим доказом факту порушення прав чи охоронюваних законом інтересів територіальної
громади внаслідок зміни цільового призначення земельної ділянки. Сам по собі факт внесення змін до Державного земельного кадастру не створює, не змінює та не припиняє прав територіальної громади, а відтак не може вважатися таким, що порушує права позивача.
Зміна цільового призначення земельної ділянки здійснена у передбаченому законом порядку, на підставі поданих документів, перевірених державним кадастровим реєстратором у межах його компетенції. Оспорюючи такі дії, позивач фактично ставить під сумнів законність діяльності державного органу без належних правових підстав.
На думку третьої особи, позов спрямований не на захист прав громади, а на втручання у реалізацію права приватної власності третьої особи, гарантованого статтями 13, 14, 41 Конституції України.
Звернення до суду за відсутності порушеного права свідчить про зловживання процесуальними правами та використання судового механізму, як інструменту адміністративного впливу на власника земельної ділянки.
На підставі вказаного, третя особа просить суд відмовити у задоволенні позову.
Обставини встановлені судом.
08.02.2012 громадянин ОСОБА_1 набув право приватної власності на земельну ділянку кадастровий номер 4623683700:02:001:0312, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Вказана земельна ділянка відведена, сформована, зареєстрована в Державному земельному кадастрі.
11.02.2025 до Зимноводівської сільської ради звернувся мешканець села Холодновідка, ОСОБА_1 , щодо надання витягу з містобудівної документації з метою зміни цільового призначення належної йому земельної ділянки кадастровий номер 4623683700:02:001:0312 з 01.03 «для ведення особистого селянського господарства ведення особистого селянського господарства» на 02.01 «для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)».
Позивач стверджує, що 25.02.2025 начальником відділу архітектури та містобудування Зимноводівської сільської ради було надано, шляхом створення у ЄДЕССБ Витяг з Реєстру будівельної діяльності за реєстраційним номером РР01:5114-0986-4120-8362, згідно якого містобудівною документацію, зокрема, генеральним планом села Холодновідка не визначено функціональне призначення території, де знаходиться земельна ділянка кадастровий номер 4623683700:02:001:0312 і відповідну інформацію про це не внесено до Державного земельного кадастру.
Згідно інформації, отриманої Зимноводівською сільською радою із Державного земельного кадастру, по наведеній вище земельній ділянці відбувалась зміна її цільового призначення на 02.01 «для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)», що на думку позивача, не відповідає чинному на момент такої зміни Генеральному плану села Холодновідка. На вказаній земельній ділянці наявні червоні лінії вулиці, що не було враховано при зміні цільового призначення.
Зимноводівська сільська рада листом від 17.10.2025 №1755-25 звернулася до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області з проханням надати інформацію про підстави зміни цільового призначення земельної ділянки кадастровий номер 4623683700:02:001:0312 у селі Холодновідка, яка належить на праві приватної власності ОСОБА_1 .
Головне Управління Держгеокадастру у Львівській області у листі від 21.11.2025 №18-13-0.3-5738/2-25 не вказало, на якій підставі відбулась зміна цільового призначення земельної ділянки кадастровий номер 4623683700:02:001:0312.
Позивач зазначає, що ОСОБА_1 не звертався до Зимноводівської сільської ради щодо надання дозволу і затвердження відповідної документації із землеустрою по зміні цільового призначення земельної ділянки кадастровий номер 4623683700:02:001:0312 у селі Холодновідка; генеральним планом села Холодновідка не визначено функціональне призначення території, де знаходиться земельна ділянка і відповідну інформацію про це не внесено до Державному земельному кадастрі. 
Позивач важає дії щодо зміни цільового призначення земельної ділянки кадастровий номер 4623683700:02:001:0312 протиправними та при поданні позову просив суд скасувати внесення змін до Державного земельного кадастру щодо зміни цільового призначення земельної ділянки з кадастровим номером 4623683700:02:001:0312; зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Львівській області внести запис до Державного земельного кадастру щодо скасування зміни цільового призначення земельної ділянки з кадастровим номером 4623683700:02:001:0312.
Ухвалою суду від 12.03.2026 суд задовольнив клопотання позивача про заміну первісного відповідача належним відповідачем. Оскільки зміна цільового призначення земельної ділянки була внесена до Державного земельного кадастру Головним управління Держгеокадастру у Сумській області, суд замінив первісного відповідача - Головне управління Держгеокадастру у Львівській області на належного відповідача - Головне управління Держгеокадастру у Сумській області.
Відповідно, позивач просить суд скасувати внесення змін до Державного земельного кадастру щодо зміни цільового призначення земельної ділянки з кадастровим номером 4623683700:02:001:0312; зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Сумській області внести запис до Державного земельного кадастру щодо скасування зміни цільового призначення земельної ділянки з кадастровим номером 4623683700:02:001:0312.
Висновки суду.
Згідно частини 1 статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до частини 1 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Право приватної власності на ділянку кадастровий номер 4623683700:02:001:0312 було набуте ОСОБА_1 08.02.2012, що підтверджується наявним у матеріалах справи Витягом з Державного реєстру речових прав. Земельна ділянка є відведена, сформована та зареєстрована в Державному земельному кадастрі, має адресу: вулиця Проектована, село Холодновідка, Львівського району, Львівської області, розміщена в межах населеного пункту.
25.04.2025 шляхом автоматизованого розподілу системою Державного земельного кадастру за принципом випадковості (екстериторіальності) на розгляд державного кадастрового реєстратора Головного управління Держгеокадастру у Сумській області надійшла заява на внесення змін до Державного земельного кадастру щодо зміни цільового призначення земельної ділянки з кадастровим номером 4623683700:02:001:0312, що перебуває у приватній власності ОСОБА_1 , з метою змінити цільове призначення з « 01.03 для ведення особистого селянського господарства» на « 02.01 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)».
До заяви було додано сканкопії документів: згода власника земельної ділянки ОСОБА_1 на зміну цільового призначення; Витяг з Реєстру будівельної діяльності щодо інформації про надання витягу з містобудівної документації Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва за реєстраційном номером РР01:2114-0986-4120-8362; Витяг з графічної частини проекту внесення змін до Генерального плану села Холодновідка Львівського району Львівської області за реєстраційном номером РР01:2114-0986-4120-8362; рішення Зимноводівської сільської ради Львівського району Львівської області № 2550 ХІVІ сесії VIII скликання від 27.12.2024 «Про затвердження внесення змін до Генерального плану села Холодновідка Львівського району Львівської області»; Витяг з Державного реєстру речових прав; Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна; Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 233392 від 08.02.2012 року; кадастровий план земельної ділянки; план земельної ділянки; паспорт та ідентифікаційний код фізичної особи.
Згідно пункту 23 розділу X Перехідних положень Земельного кодексу України, зміна цільового призначення земельних ділянок, розташованих у межах функціональних зон, визначених генеральними планами населених пунктів, планами
зонування (щодо земельних ділянок у межах населених пунктів), детальними планами територій (щодо земельних ділянок за межами населених пунктів), затвердженими до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо планування використання земель», або протягом двох років з дня його опублікування (якщо розроблення відповідного генерального плану населеного пункту, плану зонування, детального плану територій розпочалося до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо планування використання земель») може здійснюватися їх власниками (у визначених законом випадках користувачами) без розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з дотриманням вимог частини п`ятої статті 20 цього Кодексу: 1. у разі якщо відомості про функціональну зону, в межах якої розташована земельна ділянка, внесені до Державного земельного кадастру; 2. до внесення до Державного земельного кадастру відомостей про функціональні зони на підставі витягу з містобудівної документації (із зазначенням відомостей про функціональну зону та всіх обмежень у використанні земель (у тому числі у сфері забудови), зазначених у містобудівній документації).
Перелік та обсяг відомостей, що зазначаються у такому витягу, визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку ведення Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва. У такому разі державний кадастровий реєстратор, до якого надійшла заява власника (розпорядника, у визначених законом випадках користувача) земельної ділянки про зміну її цільового призначення, не пізніше наступного робочого дня після надходження заяви направляє до відповідного органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування, до повноважень якого належить затвердження відповідної містобудівної документації, запит щодо надання витягу з містобудівної документації із зазначенням функціональної зони, в межах якої розташована земельна ділянка. Орган місцевого самоврядування протягом двох робочих днів з дня надходження запиту зобов`язаний надати державному кадастровому реєстратору відповідний витяг з містобудівної документації.
Витяг з містобудівної документації може бути отриманий заявником самостійно відповідно до Закону України «Про доступ до публічної інформації». У такому разі витяг з містобудівної документації додається до заяви про внесення до Державного земельного кадастру відомостей про зміну цільового призначення земельної ділянки.
Враховуючи, що власник земельної ділянки виявив намір змінити цільове призначення земельної ділянки, що перебуває в його приватній власності, подав заяву та перелік документів, визначений закондавством, кадастровий реєстратор прийняв рішення погодити заяву щодо внесення змін.
Розгляд цієї заяви здійснювався за принципом випадковості (екстериторіальності).
Слід зазначити, що принцип випадковості (екстериторіальності), визначений у пункті 116 Порядку ведення Державного земельного кадастру у взаємозв`язку із постановою Кабінету Міністрів України від 14.10.2020 № 1029 «Деякі питання реалізації принципу екстериторіальності у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», застосовується виключно з метою забезпечення: неупередженості розгляду заяви (виключення впливу місцевих факторів); рівномірного завантаження державних кадастрових реєстраторів; запобігання корупційним ризикам, пов`язаним з територіальною прив`язкою реєстратора до земельної ділянки.
Принцип екстериторіальності реалізується одноразово у момент автоматизованого визначення системою конкретного державного кадастрового реєстратора для розгляду конкретної заяви. Після завершення реєстраційної дії дія цього принципу вичерпується. 
Порядок ведення Державного земельного кадастру не передбачає, що принцип екстериторіальності зберігає чинність на постійній основі стосовно конкретної земельної ділянки після завершення реєстраційної дії з нею.
Водночас за загальним правилом адміністрування відомостей Державного земельного кадастру щодо конкретної земельної ділянки залишається територіальний принцип здійснення відповідних повноважень державними кадастровими реєстраторами територіального органу Держгеокадастру за місцезнаходженням земельної ділянки. 
Це випливає з аналізу частини першої статті 9 Закону України «Про Державний земельний кадастр» у поєднанні з постановою Кабінету Міністрів України від 14.01.2015 № 15 «Про утворення територіальних органів Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру» та Положенням про Головне управління Держгеокадастру в області, які визначають територіальну юрисдикцію кожного територіального органу; положень пунктів 21, 24, 191 Порядку ведення Державного земельного кадастру, які регулюють ведення поземельних книг за принципом територіальної прив`язки; функціонального устрою Державного земельного кадастру, у якому кожна земельна ділянка «прив`язана» до Поземельної книги, що ведеться у відповідному територіальному підрозділі Держгеокадастру.
Відповідно до Закону України «Про Державний земельний кадастр», Порядку ведення Державного земельного кадастру повноваження державного кадастрового реєстратора, визначеного системою автоматизовано для розгляду конкретної заяви, вичерпуються фактом прийняття відповідного рішення та проведенням реєстраційної дії. Повноваження державного кадастрового реєстратора щодо об`єкта були обмежені виключно моментом вчинення реєстраційної дії. 
На даний час Головне управління Держгеокадастру у Сумській області не має юридичних чи технічних повноважень щодо адміністрування відомостей про вказану земельну ділянку, оскільки вона знаходиться поза межами його територіальної юрисдикції.
Чинним законодавством України не передбачено механізму та повноважень для самостійного скасування державним кадастровим реєстратором, який діяв в умовах екстериторіальності, вже проведеної ним реєстраційної дії щодо внесення змін до відомостей кадастру. Позивач зворотнього не довів, подаючи заяву про заміну відповідача керувався тим, що оспорювані реєстраційні дії вчинені Головним управлінням Держгеокадастру у Сумській області.
Після завершення реєстраційної дії всі подальші повноваження щодо адміністрування відомостей про цю земельну ділянку, у тому числі скасування змін чи виправлення даних (за винятком виправлення технічних помилок за встановленою процедурою), переходять до компетенції державних кадастрових реєстраторів територіального органу Держгеокадастру за місцем фактичного розташування земельної ділянки.
Щодо позиції позивача про порушення державного кадастрового реєстратора, суд зазначає наступне.
Слід зазначити, що перед громадськими слуханнями щодо внесення змін до генерального плану села Холодновідка у 2024 році ОСОБА_1 подав позивачу заяву про врахування його інтересів щодо зміни цільового призначення його приватної ділянки з «для ведення особистого селянського господарства» (код 01.03) на «для будівництва і обслуговування житлового будинку...» (код 02.01). 
Позивачем такі наміри були враховані і внесені до змін генерального плану села Холодновідка, що було озвучено на громадських слуханнях та відображено графічно на кресленні генерального плану.
Отже позивачу було відомо про намір ОСОБА_1 змінити цільове призначення. Зауваження або вимоги третій особі позивачем не пред`являлись. 
Рішенням Зимноводівської сільської ради «Про затвердження внесення змін до Генерального плану села Холодновідка Львівського району Львівської області» №2550 від 27.12.2024 містобудівна документація затверджена, що спростовує твердження позивача про те, що зміна цільового призначення земельної ділянки у березні 2025 року не відповідала чинному, на момент такої зміни Генеральному плану села Холодновідка.
Відповідно до пункту 8 частини 4 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин» від 28.04.2021 № 1423-ІХ внесено зміни у статтю 20 Земельного кодексу України та викладено в новій редакції, а саме: зміна цільового призначення земельних ділянок приватної власності здійснюється за ініціативою власників земельних ділянок.
Відповідно до частини 6 статті 20 Земельного кодексу України, зміна цільового призначення земельної ділянки не потребує розроблення документації із землеустрою (крім випадків формування земельної ділянки із земель державної та комунальної власності, не сформованих у земельні ділянки).
Частина 7 статті 20 Земельного кодексу України визначає, що зміна цільового призначення земельних ділянок погоджується у разі:
якщо земельна ділянка перебуває у користуванні на правах постійного користування, оренди, емфітевзису, суперфіцію, у заставі - із землекористувачем, заставодержателем (підпис якого на погодженні посвідчується нотаріально);
якщо земельна ділянка відноситься до земель оборони - з Міністерством оборони України або органом державної влади, що здійснює керівництво військовим формуванням, до сфери управління якого належить військова частина, установа, військово-навчальний заклад, підприємство та організація, яка використовує землі оборони на праві постійного користування;
зміни цільового призначення земельних ділянок державної та комунальної власності природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, історико-культурного, лісогосподарського призначення, внаслідок якої земельні ділянки виводяться із складу таких категорій (крім зміни цільового призначення земельних ділянок лісогосподарського призначення для розміщення лінійних об`єктів енергетичної інфраструктури, трубопроводів, інших лінійних комунікацій, для розгортання, експлуатації електронних комунікаційних мереж на таких земельних ділянках площею до 0,05 гектара), а також зміни цільового призначення земель, визначених пунктом "б" частини першої статті 150 цього Кодексу, - з Кабінетом Міністрів України.
З аналізу вищевказаних норм слідує, що законодавством не визначено жодних підстав, згідно яких ОСОБА_1 мав би звертатись до позивача за дозволом на виготовлення відповідної технічної документації із землеустрою щодо зміни цільового призначення ділянки, яка перебуває у приватній власності, та затверджувати її у сільській раді.
Відповідно до статті 17 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» генеральний план населеного пункту є одночасно видом містобудівної документації на місцевому рівні та документацією із землеустрою і призначений для обґрунтування довгострокової стратегії планування та забудови території населеного пункту.
Обов`язковою складовою генерального плану населеного пункту є план зонування території цього населеного пункту.
Відповідно до частин 1, 2 статті 18 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», план зонування території розробляється у складі комплексного плану, генерального плану населеного пункту з метою визначення умов та обмежень використання території у межах визначених функціональних зон.
План зонування території встановлює функціональне призначення, вимоги до забудови окремих територій (функціональних зон) населеного пункту, їх ландшафтної організації.
Наявність генерального плану села Холодновідка свідчить про те, що земельна ділянка, що належить ОСОБА_1 знаходиться в межах населеного пункту має визначене функціональне призначення.
Щодо правових підстав визначення виду цільового використання та зміни цільового призначення, суд зазначає наступне.
Відповідно до частини 3 статті 20 Земельного кодексу України, категорія земель та вид цільового призначення земельної ділянки визначаються в межах відповідного виду функціонального призначення території, передбаченого затвердженим комплексним планом просторового розвитку території територіальної громади або генеральним планом населеного пункту.
Відповідно до частини 4 статті 20 Земельного кодексу України, при внесенні до Державного земельного кадастру відомостей про встановлення або зміну цільового призначення земельної ділянки належність земельної ділянки до відповідної функціональної зони визначається за даними Державного земельного кадастру, але частина 23 Розділу X «Перехідні положення» Земельного кодексу України містить положення про те, що: до внесення до Державного земельного кадастру відомостей про функціональні зони належність земельної ділянки до функціональної зони, встановленої до 1 січня 2028року, визначається відповідно до:
- плану зонування (щодо земельних ділянок у межах населених пунктів, на які не затверджений детальний план території);
- генерального плану населеного пункту (у разі відсутності плану зонування та
щодо земельних ділянок у межах населеного пункту, на які не затверджений детальний плай території):
- детального плану території;
- містобудівної документації регіонального рівня (щодо земельних ділянок за межами населених пунктів, на які не розроблено детальний план території).
Частина 2 статті 21 Закон України «Про Державний земельний кадастр» визначає, що відомості про цільове призначення земельної ділянки у приватній власності вносяться до Державного земельного кадастру:
а) щодо категорії земель - на підставі заяви власника земельної ділянки та комплексного плану просторового розвитку території територіальної громади, генерального плану населеного пункту;
б) щодо виду цільового призначення в межах певної категорії земель – на підставі заяви власника земельної ділянки відповідно до комплексного плану просторового розвитку території територіальної громади, генерального плану населеного пункту.
Таким чином цільове призначення земельної ділянки, з кадастровим номером 4623683700:02:001:0312, було змінено за спрощеною процедурою, яка не передбачає потреби виготовлення та затвердження технічної документації із землеустрою і стала можливою після набрання чинності Закону України № 1423-ІХ від 28.04.2021 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин».
Щодо дій державного кадастрового реєстратора, суд зазначає наступне.
Згідно частини 6 статті 9 Закону України «Про Державний земельний кадастр» до повноважень державного кадастрового реєстратора належить, зокрема: здійснення реєстрації заяв про внесення відомостей до Державного земельного кадастру; перевірка відповідності поданих документів вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою та містобудівної документації; прийняття рішення про внесення відомостей до Державного земельного кадастру або про відмову у їх внесенні.
Державний кадастровий реєстратор відділу № 4 Управління забезпечення реалізації державної політики у сфері земельних відносин Головного управління, отримавши автоматизовано через систему Державного земельного кадастру за принципом випадковості (екстериторіальності) заяву ОСОБА_1 разом із повним пакетом документів, діяв у межах своїх повноважень та у порядку визначеному статтями 9, 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» і пунктом 116 Порядку ведення Державного земельного кадастру.
Технічна реалізація повноважень державного кадастрового реєстратора забезпечується через Програмне забезпечення Державного земельного кадастру, функціонування якого регулюється статтею 7 Закону України «Про Державний земельний кадастр» та пунктами 5, 6 Порядку ведення Державного земельного кадастру. Відомості Державного земельного кадастру вносяться, оновлюються та надаються виключно через Програмне забезпечення Державного земельного кадастру; будь-яке інше втручання у відомості кадастру — поза межами автоматизованої системи — є неприпустимим і може утворювати склад правопорушень, передбачених, серед іншого, статтями 361, 362 Кримінального кодексу України (несанкціоноване втручання в роботу інформаційних систем) та статтею 188^2 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Доступ кожного державного кадастрового реєстратора до конкретних відомостей Програмного забезпечення Державного земельного кадастру (зокрема, до конкретної Поземельної книги) обумовлений двома взаємопов`язаними чинниками: (а) персональним кваліфікованим електронним підписом та обліковим записом реєстратора у системі; (б) територіальною прив`язкою реєстратора, що визначає коло Поземельних книг, до яких реєстратор має штатний (постійний) функціональний доступ.
Як пояснив представник відповідача, програмне забезпечення Державного земельного кадастру побудоване так, що Поземельна книга на кожну земельну ділянку «прив`язана» до територіального органу Держгеокадастру за місцем розташування земельної ділянки. Це випливає з системного устрою Програмного забезпечення Державного земельного кадастру та нормативно-правових актів щодо територіальної юрисдикції зокрема, постанови Кабінету Міністрів України від 14.01.2015 № 15.
Постійний функціональний доступ до Поземельної книги конкретної земельної ділянки для здійснення з нею реєстраційних дій надається виключно державним кадастровим реєстраторам того територіального органу, у структурі якого ведеться відповідна Поземельна книга.
У випадку застосування принципу екстериторіальності (пункт 116 Порядку ведення Державного земельного кадамтру) реєстраторові, обраному системою за принципом випадковості, надається одноразовий, цільовий технічний доступ до конкретної Поземельної книги виключно на період розгляду заяви та вчинення відповідної реєстраційної дії. 
Після завершення цієї дії технічний доступ автоматично припиняється, і Поземельна книга «повертається» до загального адміністрування територіальним органом за місцем розташування земельної ділянки.
З наведеного випливає висновок, що має визначальне значення для цієї справи: державний кадастровий реєстратор Головного управління Держгеокадастру у Сумській області, який 25.04.2025 отримав за принципом випадковості заяву Червінського Ігора Ярославовича та вчинив відповідну реєстраційну дію, на момент розгляду цієї спору не має доступу до Поземельної книги земельної ділянки з кадастровим номером 4623683700:02:001:0312. Цей доступ припинився автоматично, у момент завершення реєстраційної дії 25.04.2025.
Нормативно-правовими актами, у тому числі Порядком ведення Державного земельного кадастру, не передбачено механізму повторної активації функціонального доступу для того самого реєстратора з метою скасування ним же раніше вчиненої реєстраційної дії. Не передбачено такого механізму і для того, щоб такий реєстратор виступав постійним адміністратором відомостей про конкретну ділянку, розташовану поза територіальною юрисдикцією його органу.
Позивач обґрунтовує незаконність оскаржуваної реєстраційної дії посиланням на одночасне віднесення спірної земельної ділянки до «двох несумісних зон» — «житлова забудова» та «вулиці та їх червоні лінії», а також на положення пункту 5.8.6 та додатку Ж.1 ДБН 5.2.2-12:2019.
Вказана позиція є необгрунтованою, оскільки позивач неправильно трактує структуру та зміст містобудівної документації.
Так, відповідно до статті 17 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та положень ДБН 5.1.1-15:2012 «Склад та зміст генерального плану населеного пункту», графічні матеріали генерального плану населеного пункту містять інформацію щонайменше двох рівнів: (і) функціональне зонування території та (іі) елементи планувальної структури, у тому числі вулично-дорожню мережу з визначенням червоних ліній. 
Йдеться про різні правові категорії, що існують у містобудівній документації, не перебуваючи у відношенні взаємного виключення: функціональне призначення «територія кварталів житлової садибної забудови» характеризує дозволений тип використання території (функцію); «вулиці та їх червоні лінії» — є елементом планувальної структури, який відображає мережу транспортного сполучення та її просторові межі, але не є функціональною зоною per se.
Позивач у відповіді на відзив зазначає про «позапроектний період: — територія кварталів житлової садибної забудови; — вулиці та їх червоні лінії». Категорія «позапроектний період» (яка у нормативній лексиці генерального плану позначає врахування існуючої забудови та існуючої планувальної структури, на відміну від проектного періоду, що визначає перспективні зміни) недвозначно вказує на те, що йдеться про сукупність відомостей про територію в цілому, а не про подвійну функціональну приналежність конкретної земельної ділянки з кадастровим номером 4623683700:02:001:0312.
У випадку, якщо частина спірної земельної ділянки потрапляє у зону вулиць та їх червоних ліній, така обставина не свідчить про незаконність зміни цільового призначення усієї ділянки на категорію « 02.01 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)».
Співвідношення меж сформованої земельної ділянки з елементами планувальної структури вулично-дорожньої мережі врегульовується іншими правовими механізмами (зокрема, відведенням земельної ділянки або її частини під вулицю на підставі окремого проекту землеустрою з виплатою відповідної компенсації власнику), а не через відмову у задоволенні законної заяви власника про зміну цільового призначення.
Покликання позивача на пункт 5.8.6 ДБН Б.2.2-12:2019 та додаток Ж.1 ДБН Б.2.2-12:2019 жодним чином не обґрунтовує його позиції щодо незаконності реєстраційної дії. ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування і забудова територій» є нормативним документом у сфері будівництва, який встановлює технічні вимоги до планування та забудови території, а не правила здійснення реєстраційних дій у Державному земельному кадастрі. 
Висновок позивача про незаконність реєстраційної дії державного кадастрового реєстратора на підставі будівельного нормативу є безпідставним та не може застосовуватись до спору про оскарження реєстраційної дії вчиненої у Державному земльному кадастрі. 
Позивачем у даній справі є Зимноводівська сільська рада Львівського району Львівської області саме той орган, який, відповідно до пункту 42 частини першої статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», у виключній компетенції затверджує містобудівну документацію.
Як вбачається з переліку документів, доданих до заяви Червінського Ігора Ярославовича про зміну цільового призначення, рішенням Зимноводівської сільської ради № 2550 ХLVI сесії VIII скликання від 27.12.2024 «Про затвердження внесення змін до Генерального плану села Холодновідка Львівського району Львівської області» затверджено зміни до Генерального плану. На підставі цього рішення сформовано Витяг з містобудівної документації Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва за реєстраційним номером РР01:2114-0986-4120-8362. Саме цей витяг ліг в основу оскаржуваної реєстраційної дії державного кадастрового реєстратора.
Наявність відомостей про територію житлової садибної забудови та про червоні лінії вулиць, є не результатом дій відповідача, а наслідком змісту містобудівної документації, затвердженої позивачем у межах його виключної компетенції. Позивач не довів, що до моменту подання заяви про зміну цільового призначення він вживав заходи для усунення «неоднозначності» витягу шляхом внесення змін до Генерального плану, або іншим законним способом.
Враховуючи все вищезазначене, суд дійшов висновку про те, що позивачем не доведено належними, допустимими, достовірними та вірогідними, доказами наявність правових підстав для задоволення позовних вимог. 
Щодо клопотання відповідача наведеного у відзиві про виключення його з числа відповідачів, суд зазначає наступне.
Процедура заміни первісного відповідача на належного визначена статтею 48 Господарського процесуального кодексу України та вчиняється судом виключно за клопотанням позивача. Суду не надано права вичняти таку процесуальну дію з власної ініціативи. 
Виключення відповідача з числа відповідачів не передбачено Господарським процесуальним кодексом України. Подання позову до неналежного відповідача має наслідком відмову у задоволенні позову.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.05.2020 у справі № 909/636/16.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі Проніна проти України, в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.
Відповідно до вимог частини 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. 
Згідно частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. 
У відповідності до статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. 
Зі змісту статті 77 Господарського процесуального кодексу України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. 
Згідно статті 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. 
У відповідності до статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. 
Стандарт доказування “вірогідності доказів” на відміну від “достатності доказів”, підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу. Вказане узгоджується з правовою позицією викладеною у постанові Верховного Суду у справі № 904/2357/20 від 21.08.2020. 
Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. 
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. 
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). 
Розподіл судових витрат.
Здійснюючи розподіл судових витрат, суд зазначає, що відповідно до частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати залишаються за позивачем.
Керуючись статтями 2, 73, 76-79, 86, 129, 233, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд 
ВИРІШИВ 

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили в порядку статті 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, встановленому статтями 256-257 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 07.09.2026. 

Суддя Сухович Ю.О.