Справа №758/17815/25
2/760/12825/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 серпня 2026 року Солом`янський районний суд м. Києва у складі:
головуючого судді - Букіної О.М.
при секретарі - Пилипенко Д.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення/виклику сторін цивільну справу за позовом Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «ОБЕРІГ» до ОСОБА_1 про стягнення страхового відшкодування у порядку регресу,-
В С Т А Н О В И В:
У листопаді 2025 року позивач звернувся до Подільського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 , в якому просить суд стягнути з останнього на його користь суму виплаченого страхового відшкодування у порядку регресу у розмірі 9 329,25 грн та судові витрати.
Свої вимоги мотивує тим, що 22.07.2024 сталась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу HYUNDAI SONATA д.н.з. НОМЕР_1 , VIN-код НОМЕР_2 , та транспортного засобу RENAULT Kango д.н.з. НОМЕР_3 , VIN-код НОМЕР_4 . Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження, а їх власникам було завдано матеріальних збитків.
У судовому порядку відповідача було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.
Цивільно-правова відповідальність відповідача станом на дату настання ДТП була забезпечена в ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР-218485591 щодо транспортного засобу HYUNDAI SONATA д.н.з. НОМЕР_1 , VIN-код НОМЕР_2 , у якому було зазначено, що вказаний транспортний засіб не використовується як таксі/маршрутне таксі.
Позивач здійснив обчислення суми, належної до виплати в якості відшкодування шкодт третій особі за полісом страхування № ЕР-218485591 у зв`язку з пошкодженням внаслідок ДТП транспортного засобу RENAULT Kango д.н.з. НОМЕР_3 , VIN-код НОМЕР_4 , та виплатив власнику пошкодженого транспортного засобу страхове відшкодування у розмірі 17 152,00 грн за вирахуванням франшизи у розмірі 3 200,00 грн.
Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, заподіяну іншою особою, має право зворотньої вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлено законом.
Крім цього, в ході розслідування страхового випадку було встановлено, що транспортний засіб RENAULT Kango д.н.з. НОМЕР_3 , VIN-код НОМЕР_4 використовується для надання послуг із перевезення пасажирів і вантажів автомобільним траснпортом загального користування або надання послуг із перевезення пасажирів та їх багажу на таксі.
Враховуючи винність відповідача у настанні ДТП, а також здійснення виплати страхового відшкодування, позивач звернувся до відповідача із вимогою про компенсацію 50 % виплаченого страхового відшкодування у розмірі 8 576,00 грн, направивши на його адресу досудової вимоги від 06.06.2025, яку останній отримав 19.06.2025.
Проте, станом на день подання позовної заяви до суду відповідач грошові кошти позивачу не сплатив.
З огляду на таке, позивач просить суд задовольнити позовні вимоги та стягнути з відповідача на його користь 50 % від суми виплаченого страхового відшкодування, а також 3% річних, інфляційні втрати та пеню за прострочення виконання зобов`язання, відповідно до ст. 625 ЦК України.
06.11.2025 на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями дану справу було передано до провадження судді Петрову Д.В.
Ухвалою суду від 12.11.2025 дану справу було передано за підсудністю до Солом`янського районного суду м. Києва.
17.02.2026 на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями дану справу було передано до провадження судді Букіної О.М.
Ухвалою суду від 20.02.2026 у справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Сторонам було направлено копію ухвали від 20.02.2026, яку відповідач не отримав, про що свідчить запис на рекомендованому поштовому відправленні.
Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі, не викликались.
Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 22.07.2024 приблизно о 13:12 год. в м. Києві по вул. Святошинська, керуючи автомобілем HYUNDAI SONATA д.н.з. НОМЕР_1 , не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого здійснив зіткнення із автмобілем RENAULT Kango д.н.з. НОМЕР_3 , який рухався попереду, що призвело до пошкодження транспортних засобів. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 12.1, 13.1 Правил дорожнього руху України.
Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 13.08.2024 відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено відносно нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 850,00 грн.
В результаті зазначеної ДТП було пошкоджено транспортний засіб RENAULT Kango д.н.з. НОМЕР_3 , власником якого є ОСОБА_2 , що підтверджується актом огляду транспортного засобу від 22.07.2024.
Згідно з положеннями ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом, а отже, виходячи з даних правил, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, якою встановлена вина притягнутої до адміністративної відповідальності особи, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову, з питань щодо того, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.
Таким чином, вина ОСОБА_1 встановлена та в порядку ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягає.
З матеріалів справи вбачається, що транспортний засіб HYUNDAI SONATA д.н.з. НОМЕР_1 на момент дорожньо транспортної пригоди було застраховано в ТДВ «СГ «ОБЕРІГ», що підтверджується полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР-218485591 від 19.12.2023, розмір франшизи встановлено у сумі 3 200,00 грн.
Власник пошкодженого транспортного засобу RENAULT Kango д.н.з. НОМЕР_3 ОСОБА_2 подав до ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» заяву на виплату страхового відшкодування від 22.07.2024.
Відповідно до ремонтної калькуляції № 51194 від 12.08.2024 загальна сума вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля RENAULT Kango д.н.з. НОМЕР_3 становить 20 352,74 грн.
Відповідно до страхового акту № 51194/1 від 05.09.2024 ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» визнало випадок страховим та призначило виплату страхового відшкодування ОСОБА_2 у розмірі 17 152,00 грн за вирахуванням франшизи, та відповідно до платіжної інструкції від 05.09.2024 № 10338 здійснило перерахування вказаної страхової виплати на рахунок останнього.
Як вже було встановлено судом, цивільна правова відповідальність ОСОБА_1 застрахована в ТДВ «СГ «ОБЕРІГ», відповідно до полісу використання застрахованого транспортного засобу як таксі-маршрутне таксі заперечується.
Проте, з протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 963501 від 22.07.2024, складеного відносно ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП, а також листа Товариства з обмеженою відповідальністю «Уклон Україна» вих. № 1664 від 10.04.2025 вбачається, що останній використовував транспортний засіб HYUNDAI SONATA д.н.з. НОМЕР_1 в якості таксі.
Позивач направив на адресу відповідача досудову вимогу № 51194/2 від 04.06.2025 з вимогою компенсувати йому 50 % суми сплаченого страхового відшкодування, яку останній отримав 19.06.2025, про що свідчить відомості про перевірку статусу відстеження поштового відправлення на офіційному сайті АТ «Укрпошта».
Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
Нормами статті 5 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" встановлено, що об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.
Згідно з частиною 1 статті 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Пунктом 36.4 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів" передбачено право страховика за договором обов`язкового страхування цивільної відповідальності власника транспортного засобу в разі настання страхового випадку здійснювати виплату страхового відшкодування безпосередньо потерпілим або погодженим з ними підприємствам, установам та організаціям, що надають послуги, пов`язані з відшкодуванням збитків.
Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Згідно з ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України «Про страхування», до страхової компанії, яка здійснила виплату страхового відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке Страхувальник мав до особи, відповідальної за заподіяні збитки.
Відповідно до ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, заподіяну іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.
Згідно ч. 1 ст. 38-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі якщо страховик здійснив страхове відшкодування за шкоду, заподіяну під час використання забезпеченого транспортного засобу, у сфері, що передбачає більше значення коригуючого коефіцієнта, ніж визначено договором страхування, чи з порушенням умов, передбачених пунктом 13.2 статті 13 цього Закону (при укладенні договору страхування із застосуванням такого пункту), то особа, відповідальна за шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зобов`язана компенсувати страховику 50 відсотків виплаченого страхового відшкодування.
Відповідно до п. 7.1 ст. 7 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розмір страхового платежу (внеску, премії) встановлюється страховиком самостійно шляхом добутку розміру базового страхового платежу та значень відповідних коригуючих коефіцієнтів, що затверджуються відповідно до пункту 7.2 цієї статті, а також з урахуванням положень пункту 13.2 статті 13 цього Закону. 
Відповідно до Розпорядження Держфінпослуг від 09.07.2010 № 566 (у редакції розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 09.04.2019 №538) визначено коригуючі коефіцієнти та їх розміри під час укладання договорів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
Згідно п. 1 розділу ІІІ таблиці «Коригуючі коефіцієнти та їх розмірі» Розпорядження сфери використання транспортного засобу визначаються залежно від сфери використання транспортного засобу легковий автмобіль або автобус з кількістю місць для сидіння до 20, який використовується фізичною особою для надання послуг із перевезення пасажирів і вантажів автмобільним транспортом загального користування або для надання послуг із перевезення пасажирів та їх багажу на таксі, має розмір коригуючого коефіцієнта 1.1 - 1.4.
Таким чином, у зв`язку з порушенням відповідачем Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», зокрема підпункту 38.1.1., з урахуванням того, що відповідач, будучи винним у спричиненні ДТП, використовував застрахований транспортний засіб в якості таксі, про що не повідомив страхувальника, останній зобов`язаний відшкодувати позивачу 50 % сплаченого останнім страхового відшкодування у розмірі 8 576,00 грн.
Суд бере до уваги, що жодних обґрунтованих заперечень та доказів, які б спростовували розрахунки вартості матеріального збитку, завданого власнику пошкодженого транспортного засобу, надано не було, а тому суд вважає вказаний розрахунок належним і допустимим доказом розміру завданих позивачу збитків та покладає його в обґрунтування свого рішення.
Доказів того, що відповідач в добровільному порядку здійснив виплату страхового відшкодування на користь позивача, матеріали справи не містять.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що вимоги позивача є обґрунтованими, а тому позов в даній частині підлягає задоволенню.
Щодо стягнення з відповідача інфляційних витрат та 3% річних, пені за період з 24.06.2025 по 21.09.2025, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.
Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 05 липня 2019 року у справі № 905/600/18 вказано, що: враховуючи положення ч. 2 ст. 625 ЦК України, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції, а також 3% річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу.
Нарахування інфляційних втрат здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.
Судом перевірено розрахунок нарахування інфляційних втрат, 3% річних та пені, який не спростований відповідачем, і він приймається судом. 
Таким чином, з відповідача на користь позивача слід стягнути інфляційні втрати у розмірі 34,27 грн, 3% річних у розмірі 63,44 грн, пені у розмірі 655,54 грн.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
З огляду на викладене та у контексті приведених належних правових норм регулювання предмета спору, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі.
Щодо розподілу судових витрат суд повідомляє про таке.
Відповідно до п. 6 ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання як розподіл між сторонами судових витрат.
Згідно зі ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Відповідно до ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
3. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
4. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
5. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
6. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Таким чином, системний аналіз наведених вище норм законодавства дозволяє зробити наступні висновки:
(1) Договір про надання правової допомоги є підставою для надання адвокатських послуг та, зазвичай, укладається в письмовій формі (виключення щодо останнього наведені в частині 2 статті 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність»);
(2) За своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, крім цього, на такий договір поширюються загальні норми та принципи договірного права, включаючи, але не обмежуючись главою 52 Цивільного кодексу України;
(3) Як будь-який договір про надання послуг, договір про надання правової допомоги може бути оплатним або безоплатним. Ціна в договорі про надання правової допомоги встановлюється сторонами шляхом зазначення розміру та порядку обчислення адвокатського гонорару;
(4) адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв;
(5) адвокатський гонорар (ціна договору про надання правової допомоги) зазначається сторонами як одна із умов договору при його укладенні. Вказане передбачено як приписами цивільного права, так і Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»;
(6) Відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (як погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару.
Тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність".
У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
У пунктах 29, 30 постанови Верховного Суду від 16.04.2020 у справі № 727/4597/19 зазначено, що при визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). Вказаний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц.
Позивачем додані такі докази понесення витрат на правничу допомогу, копії яких додані позовної заяви, а саме:
- Договір про надання професійної правничої допомоги від 16.07.2025;
- попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат на правову допомогу; 
- акт прийому-передачі наданих послуг № 51194 від 23.09.2025 до Договору про надання професійної правничої допомоги від 16.07.2025.
Відповідно до Акта прийому-передачі наданих послуг № 51194 від 23.09.2025 адвокат надав, а клієнт (позивач) прийняв такі правничі послуги:
- ознайомлення та аналіз документів страхової справи, кількість годин - 1, вартість - 1 460,00 грн;
- надання клієнту консультацій і роз`яснень з правових питань, кількість годин - 0,5, вартість - 730,00 грн;
- складання позовної заяви, кількість годин - 3, вартість - 4 380,00 грн;
- підготовка додатків, підписання та направлення всіх підготовлених документів до суду та іншим учасникам справи, кількість годин - 0,5, вартість - 730,00 грн.
Позивач просить суд стягнути з відповідача понесені ним витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7 300,00 грн.
Суд звертає увагу, що при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.
Враховуючи предмет позову, складність та обсяг самої справи, положення ст.141 ЦПК України, та зважаючи на обсяг фактично наданих послуг, з урахуванням характеру виконаної адвокатом роботи, принципу співмірності та розумності судових витрат, ціни позову, співмірності складності справи із наданими адвокатом послугами, витраченого представником часу, суд вважає такий розмір витрат на правничу допомогу є пропорційним до предмета спору та виконаної адвокатом роботи, а тому приходить до висновку про стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 7 300,00 грн, що, на думку суду, є співмірним зі складністю даної справи.
Отже з відповідача на користь позивача підягають стягненню витрати за надання правничої допомоги в сумі 7 300,00 грн.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Судом встановлено, що позивач при зверненні до суду з позовом у даній справі сплатив 2 422,40 грн судового збору.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягнення судовий збір в розмірі 2 422,40 грн.
Керуючись ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. ст. 1166, 993, 1191 ЦК України, ст.ст. 3, 4, 5, 12, 13, 76-81, 141, 259, 263-265, 268, 280-282 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «ОБЕРІГ» до ОСОБА_1 про стягнення страхового відшкодування у порядку регресу, задовольнити.
Стягнути з  ОСОБА_1 (який зареєстрований за адресою:  АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «ОБЕРІГ» (код ЄДРПОУ: 39433769, адреса місцезнаходження: 03040, м. Київ, вул. Васильківська, 14) суму сплаченого страхового відшкодування у порядку регресу у розмірі 9 329,25 грн.
Стягнути з  ОСОБА_1 (який зареєстрований за адресою:  АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «ОБЕРІГ» (код ЄДРПОУ: 39433769, адреса місцезнаходження: 03040, м. Київ, вул. Васильківська, 14) судовий збір у розмірі 2 422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7 300,00 грн.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідком апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя:        О.М. Букіна