ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА _01054, _м.Київ, _вул.Б.Хмельницького,44-В, _тел. _(044) _334-68-95, _E-mail: _inbox@ki.arbitr.gov.ua
ДОДАТКОВЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ
20.08.2026 | Справа № 910/3166/26
За заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Експіойл» 
про ухвалення додаткового рішення 
в справі № 910/3166/26
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Експіойл» 
до Акціонерного товариства «Українська залізниця» 
про зобов`язання внести зміни до особового рахунку
Суддя Карабань Я.А.
Без виклику представників учасників справи.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Експіойл» (надалі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Акціонерного товариства «Українська залізниця» (надалі - відповідач) в якому просить суд зобов`язати відповідача внести до особового рахунку позивача № 8202468 шляхом відображення (відновлення, збільшення) на ньому грошової суми 254 922, 20 грн.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 21.07.2026 позов задоволено, зобов`язано Акціонерне товариство «Українська залізниця» внести до особового рахунку Товариства з обмеженою відповідальністю «Експіойл» № 8202468 шляхом відображення (відновлення, збільшення) на ньому грошової суми 254 922, 20 грн та стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Експіойл» 3 059, 06 грн судового збору.
27.07.2026 до суду надійшла заява позивача про ухвалення додаткового рішення, а саме останній просить суд стягнути з відповідача 26 400, 00 грн понесених витрат на правову допомогу.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.07.2026 прийнято до розгляду заяву позивача про ухвалення додаткового рішення в справі №910/3166/26 та встановлено відповідачу строк для подання письмових пояснень чи заперечень стосовно заяви про ухвалення додаткового рішення в даній справі до 06.08.2026 (включно).
31.07.2026 від представника відповідача надійшла заява про зменшення витрат на оплату професійної правничої допомоги, в якій відповідач просить у повному обсязі відмовити у задоволенні заяви про відшкодування витрат на правову допомогу. Заперечуючи проти заявлених позивачем витрат, відповідач, зокрема, зазначає, що позивач до закінчення судових дебатів не повідомив остаточного розміру витрат, оскільки в судовому засіданні 21.07.2026 його представник зазначив, що не знає конкретної суми витрат та подасть відповідні докази в подальшому. Також вказує, що позивачем не надано самого договору про надання правової допомоги № 04-07/25 від 04.07.2025 та доказів фактичної оплати адвокату 26 400, 00 грн. Крім цього, зазначає, що частина зазначених в акті послуг дублює одна одну, витрати на усунення недоліків позовної заяви не повинні покладатися на відповідача, заявлений час підготовки процесуальних документів є завищеним, а зазначений в акті час участі адвоката в судових засіданнях не відповідає їх фактичній тривалості. Також відповідач посилається на незначну складність справи та свій складний фінансовий стан, спричинений, у тому числі, наслідками збройної агресії російської федерації проти України.
У зв`язку з перебуванням судді Карабань Я.А. у відпусті в період з 03.08.2026 по 16.08.2026, розгляд заяви про ухвалення додаткового рішення здійснюється після виходу судді з відпустки.
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 244 Господарського процесуального кодексу України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Згідно із ч. 3, 5 ст.244 Господарського процесуального кодексу України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи. Додаткове рішення або ухвала про відмову в прийнятті додаткового рішення можуть бути оскаржені.
Враховуючи, що вирішується питання лише питання про судові витрати у справі №910/3166/26, суд вважає за необхідне розглянути заяву позивача про стягнення витрат у справі без виклику сторін.
Частиною 1 статті 244 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що потрібно виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати.
Статтею 123 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно із частинами 4, 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:
1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;
2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;
3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;
4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Відповідно до частини 1 статті 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» (надалі - Закон), адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.
Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути:
1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.
Положеннями частини 1 статті 1 Закону договір про надання правової допомоги визначено як домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Так, у постанові від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду сформулювала наступні висновки щодо застосування норм права при вирішенні питання про розподіл судових витрат на правову допомогу:
1) за змістом пункту 1 частини 2 статті 126, частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 126 цього Кодексу);
2) зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи;
3) загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України. Разом із тим, у частині 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення. При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат;
4) під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. У такому випадку суд, керуючись частинами 5-7, 9 статті 129 зазначеного Кодексу, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
У додатковій постанові від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. 
На підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу до матеріалів справи позивачем долучено: копію додаткової угоди №2 від 10.03.2026 до договору про надання правової допомоги №04-07/25 від 04.07.2025, укладеної між позивачем та адвокатом Фоменком Андрієм Віталійовичем, якою сторонами погоджено порядок оплати гонорару за надання правової допомоги у даній справі та визначено вартість однієї години роботи адвоката в розмірі 1 600,00 грн; копію ордеру на надання правничої допомоги серії АІ №1747254 від 07.07.2025, виданий адвокатом Фоменком Андрієм Віталійовичем на представництво інтересів позивача у Господарському суді міста Києва на підставі договору про надання правничої допомоги №04-07/25 від 04.07.2025; копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії ІФ №001246, виданого 07.12.2017 на ім`я адвоката Фоменка Андрія Віталійовича; копію акта приймання-передачі наданих послуг №4 від 22.07.2026 до договору про надання правової допомоги від 04.07.2025 у господарській справі №910/3166/26, згідно з яким загальна тривалість наданих адвокатом послуг становить 16 годин 30 хвилин, а їх загальна вартість - 26 400, 00 грн. 
При цьому, суд зазначає, що самого договору про надання правової допомоги №04-07/25 від 04.07.2025 позивачем до матеріалів справи не надано. Разом із тим, додаткова угода №2 від 10.03.2026 містить посилання на зазначений договір, визначає сторін відповідних правовідносин, конкретну справу, у межах якої надається правова допомога, погодинний порядок обчислення гонорару та вартість однієї години роботи адвоката в розмірі 1 600,00 грн, тоді як акт приймання-передачі наданих послуг №4 від 22.07.2026 конкретизує обсяг, тривалість та вартість наданих у межах даної справи послуг.
Частина 1 статті 123 Господарського процесуального кодексу України встановлює, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, серед іншого, належать витрати на професійну правничу допомогу, а також витрати, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду (п. 1 та п. 4 ч. 3 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України ).
Згідно з приписами ч.2 ст.16 Господарського процесуального кодексу України представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Частини 1 та 2 ст.126 Господарського процесуального кодексу України встановлює, що:
- витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави;
- за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.3 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України).
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України»).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Частина 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України встановлює, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України ).
Відповідно до приписів ч.6 ст.126 Господарського процесуального кодексу України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.
Таку правову позицію, щодо права суду зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони, викладено в постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19.
Суд акцентує, що стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу (така ж правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 24.01.2022 у справі №911/2737/17).
Відповідачем надано заперечення щодо стягнення витрат правову допомогу, у яких останній просить у повному обсязі відмовити у задоволенні заяви про відшкодування витрат на правову допомогу. Заперечуючи проти заявлених позивачем витрат, відповідач, зокрема, зазначає, що позивач до закінчення судових дебатів не повідомив остаточного розміру витрат, оскільки в судовому засіданні 21.07.2026 його представник зазначив, що не знає конкретної суми витрат та подасть відповідні докази в подальшому. Також вказує, що позивачем не надано самого договору про надання правової допомоги № 04-07/25 від 04.07.2025 та доказів фактичної оплати адвокату 26 400, 00 грн. Крім цього, зазначає, що частина зазначених в акті послуг дублює одна одну, витрати на усунення недоліків позовної заяви не повинні покладатися на відповідача, заявлений час підготовки процесуальних документів є завищеним, а зазначений в акті час участі адвоката в судових засіданнях не відповідає їх фактичній тривалості. 
Суд відхиляє доводи відповідача про те, що заява позивача не підлягає задоволенню з тих підстав, що представник позивача в судовому засіданні 21.07.2026 не назвав конкретної остаточної суми таких витрат, з огляду на таке.
Так, як убачається з матеріалів справи, у позовній заяві Товариства з обмеженою відповідальністю «Експіойл» зазначало, що попередній (орієнтовний) розмір витрат на професійну правничу допомогу, які позивач поніс та очікує понести в зв`язку з розглядом справи, складає 25 000, 00 грн. До можливого обсягу робіт адвоката позивач відніс попереднє опрацювання матеріалів, опрацювання законодавчої бази, формування правової позиції, підготовку процесуальних документів та участь у судових засіданнях.
У судовому засіданні 21.07.2026 представник позивача до закінчення судових дебатів заявив про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу та про подання доказів на підтвердження їх остаточного розміру після ухвалення рішення, про що вказує сам відповідач у своїх запереченнях.
Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду в постанові від 02.02.2024 у справі № 910/9714/22 зазначила, що у випадку, коли сторона до закінчення судових дебатів не подала докази, які підтверджують розмір судових витрат, однак до закінчення дебатів зробила відповідну заяву, питання про такі витрати може бути вирішено після ухвалення рішення шляхом ухвалення додаткового рішення, а докази їх розміру можуть бути подані в порядку та строки, визначені частиною 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України.
Отже, процесуальне законодавство пов`язує право сторони подати докази судових витрат після ухвалення рішення з фактом заявлення нею до закінчення дебатів наміру вирішити питання про такі витрати, а не з обов`язковим повідомленням у цей момент їх остаточного розміру.
Також суд зазначає, що визначення в позовній заяві попереднього розрахунку витрат у сумі 25 000, 00 грн не перешкоджає позивачу доводити інший їх фактичний розмір. У даному випадку остаточно заявлена сума 26 400, 00 грн перевищує попередній розрахунок на 1 400,00 грн, тобто незначною мірою, при тому, що позивач із самого початку зазначав про можливість понесення витрат, зокрема, у зв`язку з участю адвоката в судових засіданнях.
Як установлено судом, на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивачем подано ордер адвоката Фоменка Андрія Віталійовича, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю, додаткову угоду №2 від 10.03.2026 до договору про надання правової допомоги №04-07/25 від 04.07.2025 та акт приймання-передачі наданих послуг №4 від 22.07.2026.
Крім цього, заперечуючи проти заяви, відповідач зазначає, що позивачем не надано безпосередньо договору про надання правової допомоги №04-07/25 від 04.07.2025, у зв`язку з чим, на його думку, неможливо встановити погоджені сторонами умови надання правничої допомоги, її вартість та порядок обчислення гонорару, а також перевірити відповідність додаткової угоди №2 умовам основного договору.
Судом установлено, що окремої копії договору про надання правової допомоги №04-07/25 від 04.07.2025 позивачем дійсно не подано.
Разом із тим, суд зазначає, що вказана обставина сама по собі не є достатньою підставою для висновку про недоведеність заявлених витрат на професійну правничу допомогу.
Так, додаткова угода №2 від 10.03.2026 прямо укладена до договору про надання правової допомоги №04-07/25 від 04.07.2025 та містить умови, необхідні для визначення розміру витрат у даній справі. Зокрема, сторонами погоджено погодинну форму оплати правничої допомоги із розрахунку 1 600, 00 грн за одну годину роботи адвоката, а також визначено, що остаточна вартість наданих послуг встановлюється актом приймання-передачі правової допомоги.
Крім того, ордер адвоката Фоменка Андрія Віталійовича містить посилання саме на договір №04-07/25 від 04.07.2025, а акт приймання-передачі наданих послуг №4 від 22.07.2026 містить перелік конкретних робіт, виконаних адвокатом у межах справи №910/3166/26, час їх виконання та загальну вартість послуг у сумі 26 400,00 грн.
Отже, подані позивачем докази в їх сукупності дають можливість встановити наявність договірних відносин між позивачем та адвокатом Фоменком Андрієм Віталійовичем, правову підставу надання правничої допомоги, погоджений сторонами порядок обчислення гонорару, його погодинний розмір, а також обсяг і вартість послуг, заявлених до відшкодування.
Суд ураховує правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 16.11.2022 у справі №922/1964/21, відповідно до якого при визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу визначальним є встановлення погодженого сторонами розміру та/або порядку обчислення гонорару, а надмірний формалізм при оцінці доказів таких витрат за відсутності встановлених законом вимог до форми відповідного підтвердження є неприпустимим.
Також суд ураховує висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 16.11.2022 у справі №591/387/21, у якій доводи про неможливість відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у зв`язку з відсутністю в матеріалах справи копії договору були відхилені, оскільки наявні в справі ордер, акт виконаних робіт та інші докази давали можливість установити факт надання адвокатом правничої допомоги, її обсяг та вартість.
При цьому в даній справі, крім ордера та акта приймання-передачі наданих послуг, позивачем подано додаткову угоду №2 безпосередньо до договору №04-07/25 від 04.07.2025, якою прямо визначено порядок обчислення гонорару та вартість однієї години роботи адвоката.
За таких обставин ненадання позивачем окремої копії договору про надання правової допомоги №04-07/25 від 04.07.2025 не перешкоджає суду встановити обставини, необхідні для вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, а тому не є підставою для відмови в їх відшкодуванні в повному обсязі.
Посилання відповідача на неможливість перевірити відповідність додаткової угоди №2 умовам основного договору суд також відхиляє, оскільки воно має характер припущення. Відповідачем не наведено конкретних обставин, які б свідчили про суперечність положень додаткової угоди умовам договору №04-07/25, тоді як чинність додаткової угоди, факт її укладення сторонами та погоджений нею порядок визначення гонорару не спростовані.
Також суд відхиляє доводи відповідача в частині необхідності підтвердження позивачем фактичної сплати адвокату заявлених 26 400, 00 грн.
Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України розподілу підлягає вартість професійної правничої допомоги, яка як уже сплачена стороною, так і лише підлягає сплаті відповідно до умов договору.
Верховний Суд у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19 сформулював правовий висновок, відповідно до якого витрати на надану професійну правничу допомогу, за умови підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи були вони вже фактично сплачені стороною або третьою особою, чи лише підлягають сплаті в майбутньому. Такий висновок ґрунтується на положеннях пункту 1 частини 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України, якими для цілей розподілу судових витрат охоплюється як вартість правничої допомоги, що вже сплачена, так і та, що підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. 
Аналогічний підхід підтверджено Верховним Судом, зокрема, у постанові від 11.12.2023 у справі №925/200/22, у якій зазначено, що при вирішенні питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу сторона має подати докази, які підтверджують здійснення відповідних робіт та розмір судових витрат, які вона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи. 
Отже, відсутність платіжного документа, що підтверджує фактичне перерахування коштів адвокату на момент вирішення судом питання про судові витрати, сама по собі не є підставою для відмови в їх відшкодуванні, якщо поданими доказами підтверджено факт надання відповідної правничої допомоги, її обсяг, вартість та існування в клієнта обов`язку сплатити погоджений гонорар.
Разом із тим суд зазначає, що подані позивачем документи не є безумовною підставою для покладення на відповідача всієї погодженої адвокатом і клієнтом суми 26 400, 00 грн, оскільки при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має перевірити реальність, необхідність, розумність та співмірність кожної із заявлених до компенсації витрат.
Відповідно до акта приймання-передачі наданих послуг № 4 від 22.07.2026 адвокатом зазначено надання таких послуг:
1) попереднє опрацювання наданих клієнтом матеріалів - 2 години, вартість 3 200, 00 грн;
2) опрацювання законодавчої бази та практики Верховного Суду, що регулює спірні правовідносини - 2 години, вартість 3 200, 00 грн;
3) підготовка позовної заяви - 3 години, вартість 4 800, 00 грн;
4) подання позовної заяви через систему електронний суд 21.03.2026 - 30 хвилин, вартість 800, 00 грн;
5) підготовка документів щодо усунення недоліків позовної заяви та їх подання 04.04.2026 - 1 година, вартість 1 600, 00 грн;
6) ознайомлення з відзивом відповідача та доданими документами - 30 хвилин, вартість 800, 00 грн;
7) підготовка та подання клопотання до Господарського суду міста Києва 12.05.2026 - 1 година, вартість 1 600, 00 грн;
8) опрацювання законодавчої бази та практики Верховного Суду, що регулює спірні правовідносини - 1 година, вартість 1 600, 00 грн;
9) підготовка 15.05.2026 заперечень на відзив відповідача - 3 години, вартість 4 800, 00 грн;
10) участь у судовому засіданні Господарського суду міста Києва 10.06.2026 - 1 година, вартість 1 600, 00 грн;
11) участь у судовому засіданні Господарського суду міста Києва 21.07.2026 - 1 година 30 хвилин, вартість 2 400, 00 грн.
Загальний зазначений в акті час надання правничої допомоги становить 16 годин 30 хвилин, а загальна вартість - 26 400, 00 грн.
Дослідивши обсяг виконаних представником позивача робіт, їх зміст та наведені відповідачем заперечення щодо співмірності заявлених витрат, суд зазначає таке.
Щодо заявлених позивачем витрат у сумі 3 200, 00 грн за попереднє опрацювання матеріалів справи протягом двох годин, 3 200, 00 грн за опрацювання законодавчої бази та практики Верховного Суду протягом двох годин та 4 800, 00 грн за підготовку позовної заяви протягом трьох годин суд не вбачає підстав вважати зазначений час очевидно завищеним або таким, що не відповідає фактичному обсягу виконаних робіт.
Сам по собі той факт, що вивчення матеріалів та аналіз нормативного регулювання здійснюються з метою подальшої підготовки позовної заяви, не свідчить про тотожність зазначених дій та не виключає можливості їх окремого обліку при погодинній формі оплати праці адвоката.
Відповідачем не наведено конкретного розрахунку об`єктивно необхідного часу на вивчення первинних документів, правове дослідження та складення позовної заяви, а також не доведено, що загальна тривалість зазначених робіт є явно надмірною з огляду на характер спірних правовідносин.
Водночас щодо включених до акта приймання-передачі наданих послуг №4 від 22.07.2026 витрат у сумі 800, 00 грн за подання позовної заяви 21.03.2026 протягом 30 хвилин, суд зазначає наступне.
Як убачається з акта, підготовка позовної заяви та її подання визначені сторонами як окремі самостійні послуги. Так, за підготовку позовної заяви адвокатом визначено три години роботи вартістю 4 800,00 грн, тоді як за її подання 21.03.2026 з 11:00 год до 11:30 год додатково визначено 30 хвилин роботи вартістю 800, 00 грн.
Суд зазначає, що безпосереднє подання вже підготовленого процесуального документа через підсистему «Електронний суд» є дією технічного та організаційного характеру, яка не передбачає здійснення правового аналізу, формування правової позиції, надання консультацій чи складення процесуального документа та не потребує застосування спеціальних професійних правничих знань і навичок.
Верховний Суд у постанові від 11.02.2021 у справі №920/39/20 зазначив, що направлення матеріалів до суду та іншим учасникам справи, виготовлення копій документів та їх оформлення не є юридичними послугами, оскільки мають технічний характер та не потребують спеціальних професійних навичок адвоката.
При цьому в даному випадку відповідна технічна дія не включена до загальної вартості підготовки позовної заяви, а окремо виділена сторонами в акті як самостійна послуга з визначенням конкретного часу та вартості - 800,00 грн, що дає суду можливість надати їй самостійну оцінку при вирішенні питання про розподіл судових витрат.
За таких обставин суд прийшов до висновку, що витрати в сумі 800, 00 грн за подання позовної заяви через підсистему «Електронний суд» не є витратами на професійну правничу допомогу в розумінні статей 1, 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» та не підлягають покладенню на відповідача.
Також суд погоджується з доводами відповідача щодо відсутності підстав для покладення на нього витрат у сумі 1 600, 00 грн, заявлених за підготовку та подання документів щодо усунення недоліків позовної заяви.
Так, необхідність вчинення зазначених процесуальних дій виникла внаслідок невідповідності первісно поданої позивачем позовної заяви вимогам процесуального закону.
Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду в додатковій постанові від 18.02.2022 у справі №925/1545/20 виходила з того, що витрати на підготовку заяви про усунення недоліків процесуального документа не відповідають критерію розумності, якщо необхідність її подання була зумовлена неналежним оформленням самим представником первісного процесуального документа.
Отже, такі витрати хоча й можуть входити до договірних відносин між клієнтом та адвокатом, однак їх виникнення не було спричинене процесуальною поведінкою відповідача чи необхідністю реагування на його доводи, а тому відсутні підстави для покладення на Акціонерне товариство «Українська залізниця» 1 600, 00 грн, зазначених у пункті 5 акта №4.
Щодо витрат у сумі 800, 00 грн за ознайомлення з відзивом відповідача та доданими до нього документами протягом 30 хвилин суд зазначає, що відповідна дія безпосередньо пов`язана з розглядом справи та необхідністю формування подальшої процесуальної позиції позивача. Визначені адвокатом 30 хвилин на виконання такої роботи не є очевидно надмірними, а відповідачем іншого не доведено.
Так само суд не вбачає підстав для виключення витрат у сумі 1 600, 00 грн за підготовку та подання клопотання до Господарського суду міста Києва 12.05.2026, оскільки матеріалами справи підтверджується вчинення представником позивача відповідної процесуальної дії, а визначений в акті час у розмірі однієї години сам по собі не є явно неспівмірним із фактично виконаною роботою.
Разом із тим, суд погоджується з доводами відповідача щодо витрат у сумі 1 600, 00 грн, зазначених у пункті 8 акта за повторне опрацювання законодавчої бази та практики Верховного Суду.
Так, судом установлено, що аналогічна за своїм змістом послуга вже відображена в пункті 2 акта №4, відповідно до якого на опрацювання законодавчої бази та практики Верховного Суду, що регулює спірні правовідносини, адвокатом визначено дві години роботи загальною вартістю 3 200, 00 грн.
При цьому пункт 8 акта не містить конкретизації того, які саме нові правові питання потребували додаткового дослідження, якою процесуальною необхідністю було зумовлено повторне опрацювання того самого нормативного регулювання та судової практики та яким чином відповідна робота відрізнялася від уже врахованої в пункті 2 акта.
Крім цього, в пункті 8 акта датою надання відповідної послуги зазначено 13.05.2025, тоді як додаткова угода №2 щодо надання професійної правничої допомоги в даному спорі укладена 10.03.2026, а інші відображені в акті процесуальні дії вчинялися в березні-липні 2026 року. Будь-яких пояснень щодо зазначеної невідповідності в даті або доказів, які б дозволили достовірно встановити час, зміст та окремий характер відповідної роботи саме в межах справи №910/3166/26, позивачем не надано.
Отже, суд не вбачає підстав для покладення на відповідача 1 600, 00 грн, зазначених у пункті 8 акта.
Щодо заявлених позивачем витрат у сумі 4 800, 00 грн за три години роботи з підготовки заперечень на відповідь на відзив від 15.05.2026 суд зазначає наступне.
Доводи відповідача про завищення зазначеного часу фактично зводяться до порівняння кількості аркушів позовної заяви та відповідного процесуального документа, а також до твердження про часткове повторення в ньому раніше наведеної правової позиції.
Разом із тим, кількість сторінок процесуального документа сама по собі не визначає об`єктивно необхідного часу для його підготовки.
Формування процесуальної позиції у відповідь на доводи іншої сторони передбачає необхідність проаналізувати її аргументи та подані докази, визначити їх значення для вирішення спору, сформувати контраргументацію та належним чином викласти її в процесуальному документі.
Відповідачем не наведено конкретного розрахунку, який би свідчив, що три години на виконання зазначеної роботи є очевидно завищеним часом, а тому підстав для зменшення витрат у цій частині суд не вбачає.
Окремої оцінки підлягають заявлені позивачем витрати на участь адвоката в судових засіданнях 10.06.2026 та 21.07.2026.
Відповідно до пунктів 10 та 11 акта №4 позивачем заявлено:
1) за участь у судовому засіданні 10.06.2026 - 1 година роботи адвоката вартістю 1 600, 00 грн;
2) за участь у судовому засіданні 21.07.2026 - 1 година 30 хвилин роботи адвоката вартістю 2 400, 00 грн.
Отже, за участь представника в двох судових засіданнях позивачем заявлено загалом 2 години 30 хвилин роботи вартістю 4 000, 00 грн.
Разом із тим, із протоколу судового засідання 10.06.2026 убачається, що судове засідання розпочалося о 12:04 год та закінчилося о 12:22 год, тобто фактично тривало 18 хвилин, а судове засідання 21.07.2026 розпочалося о 15:36 год та закінчилося о 16:23 год, тобто фактично тривало 47 хвилин.
Отже, загальна фактична тривалість участі представника позивача в двох судових засіданнях становила 65 хвилин, тоді як в акті зазначено 150 хвилин.
Суд ураховує, що сторонами погоджено саме погодинну форму оплати професійної правничої допомоги в розмірі 1 600, 00 грн за одну годину роботи адвоката.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 16.11.2022 у справі №922/1964/21 зазначила, що при погодинній формі гонорару підставою для його визначення є кількість часу, витраченого на надання відповідної послуги, помножена на погоджену сторонами вартість однієї години роботи адвоката.
При цьому акт №4 у відповідній частині містить формулювання саме «участь у судовому засіданні Господарського суду міста Києва» та не містить відомостей про те, що до зазначеного часу сторонами включено час очікування адвокатом початку судового засідання, час, витрачений на дорогу до суду та в зворотному напрямку, підготовку до судового засідання або вчинення будь-яких інших пов`язаних із представництвом дій.
Зокрема, щодо засідання 10.06.2026 позивачем не обґрунтовано, які саме дії в межах надання професійної правничої допомоги здійснювалися адвокатом у період, що перевищує фактичні 18 хвилин судового засідання, а щодо засідання 21.07.2026 - у період, що перевищує фактичні 47 хвилин судового засідання.
Доказів того, що відповідний додатковий час був фактично витрачений адвокатом на очікування початку судових засідань або інші професійні дії та включався сторонами до складу відповідної оплачуваної послуги, матеріали заяви не містять.
Суд позбавлений можливості самостійно розширювати зміст зазначеної в акті послуги та виходити з припущення, що час, який не охоплювався фактичним проведенням судового засідання, був витрачений адвокатом на очікування, дорогу, підготовку чи інші дії, якщо сам позивач таких обставин не зазначав та доказів на їх підтвердження не надав.
За таких обставин, з огляду на погодинний порядок визначення вартості професійної правничої допомоги, суд приходить до висновку, що обґрунтована вартість участі представника позивача в судових засіданнях має визначатися виходячи з фактично підтвердженого часу такої участі.
Так, виходячи з погодженої сторонами вартості однієї години роботи адвоката - 1 600,00 грн, вартість участі представника позивача в судовому засіданні 10.06.2026 становить 480,00 грн (1 600,00 грн / 60 хвилин х 18 хвилин), а вартість участі в судовому засіданні 21.07.2026 становить 1 253, 33 грн (1 600,00 грн / 60 хвилин х 47 хвилин).
Отже, обґрунтована вартість участі адвоката в двох судових засіданнях становить 1 733, 33 грн, а не заявлені позивачем 4 000, 00 грн.
Відтак заявлені позивачем витрати на участь адвоката в судових засіданнях є обґрунтованими в частині 1 733, 33 грн, тоді як витрати в сумі 2 266, 67 грн не відповідають фактично підтвердженому часу надання саме зазначеної в акті послуги та критерію співмірності, встановленому статтею 126 Господарського процесуального кодексу України.
Щодо посилань відповідача на те, що справа №910/3166/26 не є складною, а аналогічні правовідносини вже були предметом судового розгляду в іншій справі, суд зазначає, що відповідні обставини можуть враховуватися при оцінці розумності та необхідності конкретних витрат, однак самі по собі не є достатньою підставою для повної відмови в компенсації фактично наданої професійної правничої допомоги.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат відповідно до частини 6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України покладається саме на сторону, яка заявляє відповідне клопотання.
Разом із тим відповідачем не наведено конкретного альтернативного розрахунку часу, який, на його думку, був об`єктивно необхідним для попереднього опрацювання матеріалів справи, підготовки позовної заяви, ознайомлення з відзивом, підготовки клопотання та процесуального документа від 15.05.2026, а також не доведено, що погоджена сторонами вартість однієї години роботи адвоката в розмірі 1 600, 00 грн сама по собі є явно завищеною.
В іншій частині доводи відповідача про необґрунтованість та неспівмірність заявлених витрат судом відхиляються, оскільки не підтверджені відповідним розрахунком та доказами і не спростовують факту надання адвокатом позивачу професійної правничої допомоги у встановленому судом обсязі.
Отже, дослідивши надані позивачем докази та врахувавши заперечення відповідача, характер спірних правовідносин, обсяг і зміст фактично наданої професійної правничої допомоги, погоджений сторонами погодинний порядок обчислення гонорару, час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт, а також критерії реальності, необхідності, розумності та співмірності судових витрат, суд приходить до висновку, що обґрунтованими є витрати позивача на професійну правничу допомогу в загальному розмірі 20 133, 33 грн (26 400, 00 грн - 800, 00 грн - 1 600, 00 грн - 1 600, 00 грн - 2 266, 67 грн).
З огляду на викладене вище, суд не вбачає підстав для покладення на відповідача:
1) 800, 00 грн - витрат за подання позовної заяви через підсистему «Електронний суд», оскільки така дія має технічний та організаційний характер і не становить самостійної професійної правничої допомоги;
2) 1 600, 00 грн - витрат, пов`язаних з усуненням недоліків позовної заяви, необхідність яких виникла внаслідок неналежного первісного оформлення процесуального документа самим позивачем;
3) 1 600, 00 грн - витрат за повторне опрацювання законодавчої бази та практики Верховного Суду, зазначене в пункті 8 акта №4, з огляду на дублювання вже врахованої послуги, відсутність конкретизації додатково виконаної роботи та невідповідність зазначеної в акті дати;
4) 2 266, 67 грн - частини витрат на участь адвоката в судових засіданнях 10.06.2026 та 21.07.2026, яка перевищує вартість фактично підтвердженого часу безпосередньої участі представника в таких засіданнях.
Керуючись статтями 123, 126, 129, 221, 240-242, 244 Господарського процесуального кодексу України, суд
ВИРІШИВ:

1. Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Експіойл» про ухвалення додаткового рішення задовольнити частково.
2. Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» (03150, місто Київ, вулиця Єжи Ґедройця, будинок 5, ідентифікаційний код 40075815) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Експіойл» (02002, місто Київ, вулиця Євгена Сверстюка, будинок 21, офіс 804 Б, ідентифікаційний код 41151048) 20 133 (двадцять тисяч сто тридцять три) грн 33 коп. витрат на правову допомогу.
3. У задоволенні іншої частини заяви відмовити.
4. Видати наказ після набрання додатковим рішенням законної сили.
5. Додаткове рішення набирає законної сили відповідно до статті 241 ГПК України і може бути оскаржено в порядку та строк, встановлені статтями 254, 256, 257 ГПК України.

Суддя Я.А.Карабань