Справа № 755/2233/26
№ 1-кп/755/827/26
В И Р О К
 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"21" липня 2026 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю:
секретарів судових засідань ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
потерпілого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 
обвинуваченого ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12025100040003513 від 06.11.2025 року за обвинуваченням  ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Парафіївка, Чернігівської обл., українця, громадянина України, з вищою освітою, офіційно не працюючого, інваліда 3-ї групи, одруженого, маючого на утриманні дитину 2010 р.н., зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, 
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Формулювання обвинувачення визнаного судом доведеним
05 листопада 2025 року, приблизно о 23 годині 30 хвилин, перебуваючи на вулиці поблизу будинку за адресою: м. Київ, вул. Краківська, 27, в ОСОБА_8 , виник злочинний умисел, спрямований на грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги поваги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю шляхом заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_6 , із застосуванням іншого предмета, заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень. У подальшому, ОСОБА_8 , реалізуючи свій протиправний умисел, спрямований на вчинення хуліганства, а саме - грубого порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою поливою зухвалістю із застосуванням предмета, заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень, прагнучи показати свою зневагу до існуючих правил і норм поведінки в суспільстві та самоутвердитися за рахунок приниження інших осіб, підійшов до потерпілого ОСОБА_6 та безпідставно здійснив один постріл у напрямку потерпілого з предмета, схожого на пістолет, який тримав у руці, тим самим, створив реальну загрозу життю та здоров`ю потерпілого. При цьому, ОСОБА_8 , усвідомлюючи, що його дії мають відкритий характер та за ними спостерігають сторонні особи з числа мешканців прилеглого будинку, на ґрунті явної зневаги до громадян, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з прямим умислом та з особливою зухвалістю, з хуліганських мотивів, з метою грубого порушення громадського порядку, наніс удар кулаком в обличчя потерпілому, завдавши йому тілесних ушкоджень.

Позиція обвинуваченого ОСОБА_8 .
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 винним себе за ч. 4 ст. 296 КК України визнав у повному обсязі та показав, що дійсно, 05.11.2025 року, приблизно о 23 годині 30 хвилин, вчинив хуліганські дії щодо потерпілого ОСОБА_6 за обставин, зазначених в обвинувальному акті. Зокрема, пояснив, що всі обставини, викладені в обвинувальному акті, а саме: дата, час, місце скоєння ним кримінального правопорушення, відповідають дійсності, та розуміє, що його дії були умисними, у скоєному щиро каявся, жалкує, що так сталося, просив вибачення у потерпілого, зазначивши, що зобов`язується у подальшому нічого протиправного не вчиняти, заподіяна ним шкода потерпілому відшкодована у повному обсязі та останній не має до нього будь-яких претензій. 
Показання ОСОБА_8 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Оцінка суду
Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Положення ч. 3 ст. 349 КПК України, роз`яснено судом у судовому засіданні учасникам кримінального провадження.
Крім того, такий порядок судового розгляду повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи "Відносно спрощеного кримінального правосуддя" та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яких суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.
За згодою учасників судового провадження, які не оспорюють фактичні обставини кримінального провадження, кваліфікацію кримінального правопорушення, судом встановлено, що вони вірно розуміють зміст його обставин, відсутні сумніви в добровільності їх позиції, суд, у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням письмових документів, а саме: висновків експерта № СЕ-19/111-25/77443-БЛ від 26.12.2025 року та № СЕ-19/111-26/2423-БЛ від 03.02.2026 року; постанов про визнання речових доказів від 14.01.2026 року, 01.12.2025 року та 06.11.2025 року; протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 06.11.2025 року; повідомлення про підозру від 06.11.2025 року та матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_8 .
Відповідно до ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.
Зокрема, згідно зі ст. 85 КПК України, належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.
Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.
Наведені вище докази, в їх сукупності, суд визнає належними та допустимими у розумінні діючого кримінального процесуального законодавства.
Вина обвинуваченого ОСОБА_8 повністю підтверджується його показаннями, щирим каяттям у скоєному та наведеними вище письмовими доказами.
Аналізуючи наведене, суд вважає доведеною вину ОСОБА_8 у тому, що він своїми діями вчинив хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, вчинене із застосуванням предмета, заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень, тому, знаходить правильною кваліфікацію його дій за ч. 4 ст. 296 КК України.

Щодо призначення покарання
Прокурор просив визнати ОСОБА_8 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення та, враховуючи пом`якшуючі обставині, а саме його щире каяття, добровільне відшкодування завданого збитку, відсутність обтяжуючих обставин, призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 років, та на підставі ст. 75 КК України звільнити його від призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк на 2 роки, поклавши обов`язки, передбачені ст. 76 КК України. Процесуальні витрати у кримінальному проваджені вирішити, відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України. Речові докази у кримінальному проваджені вирішити, відповідно до ст. 100 КПК України. До набрання вироком законної сили залишити обвинуваченому застосований запобіжний захід у вигляді застави, після чого, його скасувати та повернути кошти заставодавцю.
Потерпілий ОСОБА_6 підтримав думку прокурора, зазначивши, що дійсно, обвинувачений ОСОБА_8 повністю відшкодував заподіяну йому шкоду, цивільний позов прохав залишити без розгляду та будь-яких претензій до останнього не має.
Захисник ОСОБА_7 прохав суд врахувати щире каяття обвинуваченого ОСОБА_8 , заподіяну шкоду повністю відшкодовано, його особу, а саме, раніше не судимий, є інвалідом 3-ї групи, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, та на підставі ст. 75 КК України звільнити його від призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк на 1 рік.
Обвинувачений ОСОБА_8 підтримав думку свого захисника. 

Позиція суду щодо призначення покарання
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , суд, дотримуючись принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, зважаючи на вимоги ст. 65 КК України та роз`яснення, викладені в пункті 1 постанови Пленуму ВСУ «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2013 №7, враховує: ступінь тяжкості вчиненого, дані про особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують (обтяжують) покарання.
Водночас, згідно з ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.
У рішенні «Бемер проти Німеччини» від 03 жовтня 2002 року Європейський суд з прав людини зазначає, що кримінальний суд має враховувати особу засудженого, його стаж злочинної діяльності, обставини скоєного ним злочину, його поведінку після злочину, умови його життя та наслідки, яких можна очікувати в зв`язку з відстрочкою.
Суд, відповідно до ст. 65 КК України, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_8 виду і міри покарання, приймає до уваги характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним кримінального правопорушення, яке, відповідно до ст. 12 КК України, є тяжким злочином, конкретні обставини кримінального провадження, дані про його особу, зокрема: під наглядом лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, у скоєному щиро розкаявся, вину визнав повністю, повністю відшкодував заподіяну потерпілому ним шкоду, раніше не судимий, має на утриманні дитину 2010 р.н., є інвалідом 3-ї групи.
Згідно зі ч. 1 ст. 66 КК України, суд визнає пом`якшуючими обставинами щире каяття обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненому, добровільне відшкодування завданого збитку та те, що має на утриманні неповнолітню дитину, є інвалідом 3 групи (ч. 2 ст. 66 КК України - при призначенні покарання суд може визнати такими, що його пом`якшують, і інші обставини, не зазначені в частині першій цієї статті).
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.
На підставі викладеного, суд вважає за необхідне обрати ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі, але з урахуванням обставин кримінального провадження, особи обвинуваченого (щиро каявся, вину визнав, повністю відшкодував заподіяну шкоду, жалкує, що так сталося, прохав вибачення у потерпілого, раніше не судимий, має на утриманні дитину 2010 р.н., є інвалідом 3-ї групи), наявності пом`якшуючих обставин та відсутність обтяжуючих обставин, а також промову прокурора в судових дебатах про те, що обвинуваченого можливо звільнити від відбування покарання з випробовуванням, суд дійшов висновку, що перевиховання й виправлення ОСОБА_8 можливе без ізоляції від суспільства, вважає за доцільне застосувати положення ст. 75 КК України, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням, поклавши на нього обов`язки, визначені п. п. 1-2 ч. 1 ст. 76 КК України.
Так, згідно з приписами ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Кримінально-правові норми, що визначають загальні засади та правила призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.
Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що впливають на покарання. 
Зваживши всі наведені обставини, суд, з урахуванням положень, зокрема ст. 75 КК України, приймає рішення про можливість чи неможливість звільнити особу від відбування покарання з випробуванням.
Призначення ОСОБА_8 саме такого покарання із застосуванням ст. 75 КК України буде відповідати принципу необхідності і достатності для його виправлення, випливає з дотримання судом принципів рівних можливостей та справедливого судового розгляду. Адже ефективність покарання залежить не лише і не в першу чергу від суворості санкції кримінально-правової норми, а і від спроможності не допустити безкарності злочинних діянь. Бо контроль над поведінкою, способом життя та роботи, протягом всього строку відбуття покарання із випробуванням, надає можливість органу пробації аналізувати інформацію з метою визначення рівня ресоціалізації (виправлення засуджених).
Суд наголошує, що призначення покарання є дискрецією лише суду, та здійснюється лише на підставі внутрішнього переконання судді, і оцінки особистості обвинуваченого, з метою досягнення саме мети визначеної ст. 50 КК України, тобто не лише покарати за вчинення правопорушення, а здійснити виправлення особистості, запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. При цьому, покарання у виді позбавлення чи обмеження волі є винятковими покараннями, які застосовуються щодо осіб, виправлення яких є неможливим в іншій, передбачений законом спосіб.
Щодо тривалості іспитового строку, то суд зауважує, що іспитовий строк містить у собі погрозу реального виконання покарання, якщо засуджений не буде виконувати умови випробування, і можливість остаточного звільнення від відбування покарання і погашення судимості, якщо особа виконає покладені на неї обов`язки. Встановлення іспитового строку полягає і в тому, що за засудженою особою здійснюється контроль з боку органів виконання покарання. Крім того, іспитовий строк дисциплінує засудженого, привчає його до додержання законів, нагадує йому, що він не виправданий, а проходить випробування, від результату якого залежить його подальша доля звільнення від відбування призначеної основної міри покарання або реальне її відбування.
Встановлення у даному випадку судом іспитового строку 1 (один) рік обвинуваченому ОСОБА_8 є виправданим із врахуванням особи обвинуваченого, і достатнім для того, щоб останній довів своє виправлення без реального відбування покарання.

Щодо інших питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку
Провадження у справі в частині цивільного позову ОСОБА_6 до ОСОБА_8 про відшкодування моральної шкоди, закрити на підставі п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, у зв`язку з повним відшкодуванням шкоди, так як відсутній предмет спору.
Процесуальні витрати у кримінальному проваджені вирішено, відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України. 
Речові докази у кримінальному проваджені вирішено, відповідно до ст. 100 КПК України.
Керуючись статтями 50, 65-67, 75-76, 296 КК України, ч. 3 ст. 349, ст. ст. 100, 124, 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_8  визнати винуватим за ч. 4 ст. 296 КК України та призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом 1 (одного) року іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.
Відповідно до ст. 76 КК України, зобов`язати ОСОБА_8 періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_8 у вигляді застави до набрання вироком законної сили залишити без змін, а після набрання вироком законної сили, заставу у розмірі 242 240 гривень, визначену, згідно з ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 29.12.2025 року (справа № 755/21456/25) - повернути заставодавцю.
Так, після набрання вироком законної сили, заставу в розмірі 242 240 (двісті сорок дві тисячі двісті сорок) гривень (квитанція до платіжної інструкції № 54019380 від 16.01.2026 року, призначення платежу: внесення застави за ОСОБА_8 , згідно з ухвалою слідчого судді у справі № 755/21456/25 від 29.12.2025 року), повернути заставодавцю ОСОБА_8 , код платника: НОМЕР_1 .
Провадження у справі в частині цивільного позову ОСОБА_6 до ОСОБА_8 про відшкодування моральної шкоди, закрити на підставі п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, у зв`язку з повним відшкодуванням шкоди, так як відсутній предмет спору.
Стягнути з ОСОБА_8 на користь держави процесуальні витрати на залучення експертів для проведення судових експертиз, а саме: № СЕ-19/111-25/77443-БЛ від 26.12.2025 року в розмірі 5 348 гривень 40 копійок та № СЕ-19/111-26/2423-БЛ від 03.02.2026 року в розмірі 7 131 гривня 20 копійок, а всього на загальну суму в розмірі 12 479 гривень 60 копійок.
Речові докази у кримінальному провадженні, а саме: 3 (три) гільзи отримані під час експериментального відстрілу пристрою моделі Форт-12Р № ВІ167311; предмет схожий на гільзу, який упаковано до спец. пакету 7210791; предмет схожий на гільзу, який упаковано до спец. пакету ICR0241532, що передані на зберігання до камери схову речових доказів Дніпровського УП ГУ НП у м. Києві - знищити;
- СD-R диск № LH3176СВ22203940 D1, що приєднаний до матеріалів кримінального провадження - залишити в матеріалах;
- мобільний телефон марки «Айфон 13», запальнику, ключі, шнурки, які упаковано до спец. Пакету ICR0122415, що передані під зберігальну розписку ОСОБА_8 - залишити в останнього.
Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення. 
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. 
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому ОСОБА_8 , захиснику, потерпілому та прокурору.

Головуючий суддя