ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

18 серпня 2026 року | м. Чернігів

Унікальний номер справи № 734/4127/25
Головуючий у першій інстанції – Іванюк Т. І.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/920/26

Чернігівський апеляційний суд у складі: 
головуючого-судді: Скрипки А.А.
суддів: Онищенко О.І., Шарапової О.Л.
секретар: Зіньковець О.О., Зеляк Ю.Г.

сторони: 
позивач: ОСОБА_1 
відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю ”Газорозподільні мережі України” в особі Чернігівської філії Товариства з обмеженою відповідальністю ”Газорозподільні мережі України”

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю ”Газорозподільні мережі України” на рішення Козелецького районного суду Чернігівської області у складі судді Іванюка Т.І. від 20 січня 2026 року, місце ухвалення рішення - с-ще Козелець, у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю ”Газорозподільні мережі України” в особі Чернігівської філії Товариства з обмеженою відповідальністю ”Газорозподільні мережі України” про встановлення квартирного лічильника газу,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом до відповідача, в якому просив: зобов`язати відповідача виконувати свої обов`язки та встановити лічильник газу в квартирі позивача за адресою: АДРЕСА_1 ; зобов`язати відповідача підключити протиправно відключений газ; зобов`язати відповідача провести перерахунок постачання спожитого газу, відповідно норм споживання, згідно Постанови Кабінету Міністрів України №143 від 27.02.2019 року, 2 особи за період з грудня 2023 року по серпень 2025 року, і до встановлення лічильника газу, нараховувати відповідно до норм споживання; стягнути з відповідача понесені збитки в сумі 442,70 грн. при протиправному відключенні газу. В обґрунтування вимог заявленого позову ОСОБА_1 зазначав, що квартира АДРЕСА_2 , в якій він проживає з 1984 року, обладнана гарячим водопостачанням, а на випадок відсутності гарячої води встановлений бойлер на 80 л, квартира приватизована. Позивач вказував, що на його ім`я ПАТ ”Чернігівгаз” в 2016 році відкрило особовий рахунок № НОМЕР_1 на встановлену газову плиту, нарахування здійснювалось відповідно до норм споживання, згідно Постанови Кабінету Міністрів України №619 від 08.06.1996 року. В 2017 році оператор ГРМ ПАТ ”Чернігівгаз” в десяти будинках (153 квартири - 6,1%) встановив квартирні лічильники газу, а в інших 62-х будинках (2 340 квартири - 93,9%), без згоди побутових споживачів - загальнобудинкові прилади обліку газу, а у будинку АДРЕСА_3 - 01.02.2017 року. За доводами позивача, на його неодноразові звернення до оператора ГРМ, на Урядову гарячу лінію щодо встановлення квартирного лічильника газу, він отримував відповіді, що встановлено загальнобудинковий лічильник газу, а квартирний лічильник він може встановити за власні кошти. Постановою НКРЕКП від 29.11.2023 року №2224 проведена зміна оператора ГРМ з АТ ”Чернігівгаз” на Чернігівську філію ТОВ ”Газорозподільні мережі України”. Відповідач при прийнятті на свій баланс вузлів обліку газу, не прийняв до уваги, що у квартирі позивача не встановлено лічильник газу, і з грудня 2023 року протиправно почав нараховувати послуги з постачання газу по показникам загальнобудинкового лічильника газу, а не за нормами споживання, відповідно Постанови Кабінету Міністрів України №143 від 27.02.2019 року. Позивач стверджує, що в результаті даних дій, утворюється борг, який відповідач намагався стягнути із позивача у судовому порядку. Позивач зазначає, що 22.07.2025 року, за усною вказівкою керівника Козелецької дільниці, був відключений стояк, 56 квартир відключили від газу. 29.08.2025 року було проведено підключення через другий поверх інших споживачів, а його квартира на першому поверсі відключена, без офіційного попередження. Відключення газу змусило позивача готувати їжу на електроплиті і додатково використовувати електроенергію. За доводами позивача, за липень місяць спожито електроенергії на 106 кВт більше, у порівнянні із червнем. Збитки складають суму: 106 х 4,32 = 457,90 грн., газ відсутній з 22 липня по нормі 3,29 х 2 = 6,58 куб.м, 6,58 : 31 = 0,212 х 9 = 1,91 куб. м х 7,95659 = 15 грн. 20 коп. 457,90 - 15,20 = 442,70 грн. 17.07.2025 року позивач звернувся із заявою до відповідача щодо встановлення лічильника газу в його квартирі, але отримав у відповідь рекомендацію, як встановити лічильник газу за свої кошти. Позивач вважає, що заява на аварійні роботи №28 від 23.07.2025 року є підробкою, і містить неправдиві відомості. Заявник, який нібито відчув запах газу - ОСОБА_2 , не мешкає в АДРЕСА_3 , а є мешканцем м. Остер і працює слюсарем у відповідача. Складений акт №646 від 28.08.2025 року слюсарем ОСОБА_3 , слюсарем ОСОБА_4 про відключення квартири позивача №31, але квартира була відключена актом №595 від 23.07.2025 року, який ніким не підписаний. На думку позивача, своїми діями відповідач порушив Закони України та його права.

Рішенням Козелецького районного суду Чернігівської області від 20.01.2026 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Чернігівської філії ТОВ ”Газорозподільні мережі України” про встановлення квартирного лічильна газу - задоволено частково. Зобов`язано Чернігівську філію ТОВ ”Газорозподільні мережі України” здійснити за свій рахунок встановлення індивідуального газового лічильника в квартирі побутового споживача ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 . У решті позовних вимог - відмовлено. Стягнуто з Чернігівської філії ТОВ ”Газорозподільні мережі України” в дохід держави судовий збір у розмірі 1 211 грн. 20 коп.

В апеляційній скарзі Товариство з обмеженою відповідальністю ”Газорозподільні мережі України” просить скасувати рішення Козелецького районного суду від 20.01.2026 року по справі №734/4127/26, в частині зобов`язання ТОВ ”Газорозподільні мережі України” в особі Чернігівської філії встановити позивачу ОСОБА_1 квартирний лічильник за рахунок Оператора, а також провести розподіл судових витрат. Доводи апеляційної скарги вказують, що рішення суду першої інстанції від 20.01.2026 року, у оскаржуваній частині, підлягає скасуванню, у зв`язку із недоведеністю обставин, що мають значення для справи; невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильним застосуванням норм матеріального права. В доводах апеляційної скарги ТОВ ”Газорозподільні мережі України” зазначає, що суб`єкти господарювання, які здійснювали розподіл природного газу на відповідній території, зобов`язані були в термін до 01.01.2023 року для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується, зокрема, тільки для приготування їжі, забезпечити встановлення лічильників газу, як індивідуальних так і загальнобудинкових, що забезпечить 100% облік природного газу такими споживачами, оскільки, поняття ”лічильник” охоплює як індивідуальний, так і загальнобудинковий вузол обліку газу. Так, попередній Оператор ГРМ - АТ ”Чернігівгаз” у 2017 році встановив у всіх мешканців селища Десна індивідуальні або загальнобудинкові лічильники та передав їх обслуговування на баланс Чернігівської філії ТОВ ”Газорозподільні мережі України” з 01.12.2023 року, у зв`язку із анулюванням ліцензії АТ ”Чернігівгаз”. На момент внесення змін - 20.01.2018 року, до Закону №2260-VIII від 21.12.2017 року, якими було доповнено новою частиною статтю 2, відповідно до якої, з метою забезпечення комерційного обліку природного газу для населення суб`єкти господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, оснащують споживачів природного газу - фізичних осіб (населення) індивідуальними лічильниками газу. Загальнобудинковий лічильник газу може бути встановлений лише за згодою співвласників багатоквартирного будинку в порядку, визначеному статтею 10 Закону України ”Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку”. Селище Десна на 100% було оснащене вузлами комерційного обліку газу (лічильниками). У разі незгоди власника квартири (будинку) розраховуватися за спожитий газ за показаннями будинкового вузла обліку на будинок (групу будинків), він може встановити квартирний лічильник газу (вузол обліку) окремо на квартиру (будинок) за власні кошти. За доводами апелянта, нормами діючого законодавства не передбачено обов`язку Оператора ГРМ за власні кошти встановлювати індивідуальні вузли обліку у тих квартирах житлового будинку, де вже встановлений загальнобудинковий лічильник газу.

У відзиві на апеляційну скаргу (а.с.131-145) ОСОБА_1 просить: прийняти відзив на апеляційну скаргу відповідача до розгляду; зобов`язати відповідача встановити лічильник газу, відповідно до рішення Козелецького районного суду Чернігівської області; зобов`язати відповідача підключити протиправно відключений газ; зобов`язати відповідача провести перерахунок постачання природного газу за нормами споживання, затвердженими Кабінетом Міністрів України, і дані передати НАК ”Нафтогаз України”; стягнути з відповідача понесені збитки в сумі 60 958,03 грн. і перерахувати на рахунок ПриватБанку (копію рахунку надано); судовий збір стягнути з відповідача; зобов`язати відповідача забезпечити присутність слюсаря ОСОБА_2 на засіданні суду, як свідка; зобов`язати відповідача надати дозвільну документацію на відрізання вводу газу в квартиру.

Відповідно до приписів ч.1 статті 367 ЦПК України, яка регламентує межі розгляду справи судом апеляційної інстанції, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За даних обставин, рішення Козелецького районного суду Чернігівської області від 20.01.2026 року переглядається апеляційним судом у оскаржуваній апелянтом частині, тобто, в частині зобов`язання відповідача здійснити за свій рахунок встановлення індивідуального газового лічильника в квартирі побутового споживача ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 . 

З приводу інших вимог відзиву ОСОБА_1 на апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю ”Газорозподільні мережі України” на рішення Козелецького районного суду Чернігівської області від 20.01.2026 року у даній цивільній справі №734/4127/25, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне. Вимога ОСОБА_1 , заявлена у відзиві на апеляційну скаргу, про зобов`язання відповідача встановити лічильник газу, відповідно до рішення Козелецького районного суду Чернігівської області, стосується виконання рішення суду першої інстанції від 20.01.2026 року у даній справі, і згідно приписів ч.1 статті 367 ЦПК України, не входить в межі розгляду справи судом апеляційної інстанції. Стосовно інших вимог, заявлених ОСОБА_1 у відзиві на апеляційну скаргу, вони не можуть бути предметом розгляду апеляційного суду, в силу приписів ч.1, ч.6 статті 367 ЦПК України, відповідно до яких, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. При цьому, необхідно зазначити, що правом подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції від 20.01.2026 року, позивач ОСОБА_1 не скористався.

В судове засідання апеляційного суду 18.08.2026 року представник відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце розгляду справи, не з`явився, надавши апеляційному суду заяву про підтримання вимог поданої апеляційної скарги та про розгляд справи за відсутності представника відповідача. 

Відповідно до приписів ч.2 статті 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

В судовому засіданні апеляційного суду позивач ОСОБА_1 просив у задоволенні апеляційної скарги відмовити.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасника судового розгляду справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

В ході судового розгляду даної справи судом встановлено, і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, що ПАТ ”Чернігівгаз” до 2015 року діяло на території Чернігівської області та м. Чернігова, як газопостачальне та газорозподільне підприємство, на підставі ліцензій на провадження господарської діяльності з постачання природного газу, газу (метану) вугільних родовищ за регульованим тарифом. Після розмежування функцій, Постановою НКРЕКП №932 від 26.03.2015 року ліцензію на право провадження господарською діяльністю з розподілу природного на території м. Чернігова та Чернігівської області в зоні розташування розподільних газопроводів, що перебувають у власності та користуванні, отримало ПАТ ”Чернігівгаз”.

Відповідно до Законів України ”Про ліцензування видів господарської діяльності”,”Про ринок природного газу” та ”Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг” НКРЕКП своєю постановою від 19.06.2017 року №807 видала Публічному акціонерному товариству по газопостачанню та газифікації ”Чернігівгаз” ліцензію на право провадження господарської діяльності з розподілу природного газу в межах території Чернігівської області. В свою чергу, НКРЕКП постановою від 11.06.2019 року №1025 ”Про внесення змін до постанови НКРЕКП від 19 червня 2017 року №811” внесла такі зміни: 1) у назві абревіатуру ”ПАТ” замінити абревіатурою ”АТ”; 2) у тексті постанови слова ”ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО ПО ГАЗОПОСТАЧАННЮ ТА ГАЗИФІКАЦІЇ” у всіх відмінках замінити словами ”АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО ”ОПЕРАТОР ГАЗОРОЗПОДІЛЬНОЇ СИСТЕМИ” у відповідних відмінках. Постановою НКРЕКП №2227 від 29.11.2023 року ”Про зупинення дії ліцензії з розподілу природного газу, виданої АТ ”Чернігівгаз”, з 01.12.2023 року дію ліцензії Акціонерного товариства ”Оператор газорозподільної системи ”Чернігівгаз” на право провадження господарської діяльності з розподілу природного газу, виданої відповідно до постанови НКРЕКП від 19 червня 2017 року №807, зупинено.

Постановою НКРЕКП №2224 від 29.11.2023 року внесено зміни до постанови НКРЕКП від 26.12.2022 року №1839 та Чернігівській філії Товариства з обмеженою відповідальністю ”Газорозподільні мережі України” надано ліцензію з розподілу природного газу на території Чернігівської області з 01.12.2023 року, що підтверджує зміну юридичної особи Оператора ГРМ на території Чернігівської області.

Згідно матеріалів справи, власником 1/2 частини квартири АДРЕСА_2 , є позивач ОСОБА_1 , що підтверджується копією витягу з державного реєстру речових прав №399128473 (а.с.10).

На ім`я ОСОБА_1 ПАТ ”Чернігівгаз” у 2016 році відкрило особовий рахунок № НОМЕР_1 на встановлену газову плиту.

Облік спожитого природного газу за адресою позивача по АДРЕСА_4 , проводиться згідно показів загальбудинкового газового лічильника, на підставі Тимчасового положення про порядок проведення розрахунків за надання населенню послуг з газопостачання в умовах використання лічильників природного газу (будинкових), затвердженого постановою Кабінету Міністрів від 16.05.2002 року №620.

20.11.2018 року, 19.02.2021 року та 26.11.2021 року позивач ОСОБА_1 звертався із заявами до ПАТ ”Чернігівгаз” та АТ ”Чернігівгаз” про встановлення лічильника газу в його квартирі, але йому було відмовлено, із рекомендацією встановити лічильник газу за свої кошти (а.с.11-13).

05.11.2024 року ОСОБА_1 подав заяву-приєднання до умов договору розподілу природного газу (для побутового споживача) оператору ГРМ: ЧФ ТОВ ”Газорозподільні мережі України” (а.с.17).

17.07.2025 року ОСОБА_1 звернувся із заявою до ЧФ ТОВ ”Газорозподільні мережі України”, у якій просив відповідно до Закону України ”Про забезпечення комерційного обліку природного газу” №3533-VI від 16.06.2011 року, встановити лічильник газу в його квартирі безкоштовно (а.с.23).

У відповіді від 08.08.2025 року на дану заяву, ЧФ ТОВ ”Газорозподільні мережі України” було відмовлено ОСОБА_1 у його вимогах, із посиланням на те, що він може встановити газовий лічильник у своїй квартирі за власний кошт (а.с.24-25).

Як вбачається із рішення Козелецького районного суду Чернігівської області від 20.01.2026 року, в оскаржуваній апелянтом частині, задовольняючи позовну вимогу ОСОБА_1 про зобов`язання відповідача здійснити за свій рахунок встановлення індивідуального газового лічильника в квартирі побутового споживача ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_5 , суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач не відмовився від встановлення йому індивідуального лічильнику природного газу і не чинив перешкоди представникам Чернігівської філії ТОВ ”Газорозподільні мережі України” у доступі до квартири для встановлення лічильнику природного газу, а, навпаки, 17.07.2025 року позивач звертався до відповідача із заявою, у якій просив встановити йому квартирний прилад обліку споживання природного газу. Таким чином, у разі невстановлення населенню у строки, зазначені у частині першій статті 6 Закону України ”Про забезпечення комерційного обліку природного газу”, лічильників газу з вини суб`єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу (до 01 січня 2021 року) на відповідній території, припинення розподілу природного газу таким споживачам забороняється, а його облік до моменту встановлення лічильників газу здійснюється за нормами споживання, встановленими Кабінетом Міністрів України. За даних обставин, суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про зобов`язання відповідача встановити йому квартирний прилад обліку споживання природного газу за рахунок оператора ГРМ, ґрунтуються на Законі і підлягають задоволенню.

Відмовляючи у задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції зазначив про відсутність правових підстав для задоволення решти позовних вимог ОСОБА_1 .

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що доводи апеляційної скарги ТОВ ”Газорозподільні мережі України” відносно того, що рішення суду першої інстанції від 20.01.2026 року, в оскаржуваній апелянтом частині, підлягає скасуванню у зв`язку із недоведеністю обставин, що мають значення для справи; невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильним застосуванням норм матеріального права, не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції від 20.01.2026 року, в оскаржуваній частині, оскільки вказані доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду даної справи.

В доводах апеляційної скарги ТОВ ”Газорозподільні мережі України” зазначає, що суб`єкти господарювання, які здійснювали розподіл природного газу на відповідній території, зобов`язані були в термін до 01.01.2023 року для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується, зокрема, тільки для приготування їжі, забезпечити встановлення лічильників газу, як індивідуальних так і загальнобудинкових, що забезпечить 100% облік природного газу такими споживачами, оскільки, поняття ”лічильник” охоплює як індивідуальний, так і загальнобудинковий вузол обліку газу. Так, попередній Оператор ГРМ - АТ ”Чернігівгаз” у 2017 році встановив у всіх мешканців селища Десна індивідуальні або загальнобудинкові лічильники та передав їх обслуговування на баланс Чернігівської філії ТОВ ”Газорозподільні мережі України” з 01.12.2023 року, у зв`язку із анулюванням ліцензії АТ ”Чернігівгаз”. На момент внесення змін - 20.01.2018 року, до Закону №2260-VIII від 21.12.2017 року, якими було доповнено новою частиною статтю 2, відповідно до якої, з метою забезпечення комерційного обліку природного газу для населення суб`єкти господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, оснащують споживачів природного газу - фізичних осіб (населення) індивідуальними лічильниками газу. Загальнобудинковий лічильник газу може бути встановлений лише за згодою співвласників багатоквартирного будинку в порядку, визначеному статтею 10 Закону України ”Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку”. Селище Десна на 100% було оснащене вузлами комерційного обліку газу (лічильниками). У разі незгоди власника квартири (будинку) розраховуватися за спожитий газ за показаннями будинкового вузла обліку на будинок (групу будинків), він може встановити квартирний лічильник газу (вузол обліку) окремо на квартиру (будинок) за власні кошти. За доводами апелянта, нормами діючого законодавства не передбачено обов`язку Оператора ГРМ за власні кошти встановлювати індивідуальні вузли обліку у тих квартирах житлового будинку, де вже встановлений загальнобудинковий лічильник газу.

З даного приводу апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне. 

Відповідно до статті 2 Закону України ”Про житлово-комунальні послуги” (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), предметом регулювання Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках.

Згідно із ч.1 статті 12 Закону України ”Про житлово-комунальні послуги”, надання житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги, згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Постачання та розподіл природного газу споживачу здійснюються відповідно до типового договору, затвердженого Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (ч.4 статті 19 Закону України ”Про захист прав споживачів”).

Відповідно до глави 1 розділу 1 Кодексу газорозподільних систем, оператор газорозподільної системи (Оператор ГРМ) - суб`єкт господарювання, що на підставі ліцензії здійснює діяльність з розподілу природного газу газорозподільною системою, яка знаходиться у його власності або користуванні відповідно до законодавства, та здійснює щодо неї функції оперативно-технологічного управління.

З метою отримання та реєстрації достовірної інформації про обсяги і якість природного газу під час його транспортування, розподілу, постачання, зберігання та споживання здійснюється приладовий облік природного газу (ч.1 статті 18 Закону України ”Про ринок природного газу”).

Відповідно до приписів ч.1 статті 3 Закону України ”Про забезпечення комерційного обліку природного газу”, фінансування робіт з оснащення лічильниками газу населення здійснюється за рахунок: коштів суб`єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території; коштів відповідного бюджету; інших джерел, не заборонених законодавством.

За положеннями статті 6 Закону України ”Про забезпечення комерційного обліку природного газу” (в редакції, чинній на час звернення із позовом до суду), газорозподільні підприємства зобов`язані забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується для підігріву води та приготування їжі - до 1 січня 2016 року, тільки для приготування їжі - до 1 січня 2023 року.

Вирішуючи питання про те, за чий рахунок повинно проводитися фінансування робіт з оснащення лічильниками газу, необхідно керуватися частиною першою статті 3 Закону України ”Про забезпечення комерційного обліку природного газу”, згідно з якою фінансування робіт з оснащення лічильниками газу населення здійснюється за рахунок: коштів суб`єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території; коштів відповідного бюджету; інших джерел, не заборонених законодавством.

Саме на Оператора ГРМ, який здійснює діяльність з розподілу природного газу газорозподільною системою на відповідній території, покладений обов`язок встановлення лічильників газу, лише оператор повинен вживати заходів щодо залучення інших джерел фінансування цих робіт і покладання такого обов`язку на споживача є неправомірним.

Зазначене узгоджується із правовими висновками, викладеними у постановах Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018 року у справі №214/2435/17, від 26.10.2021 року у справі №212/5836/17, та у постанові Верховного Суду від 24.12.2025 року у справі №686/4509/23.

Доводи апеляційної скарги не спростовують вірного по суті висновку суду першої інстанції, який підтверджується матеріалами справи, відносно того, що позивач не відмовився від встановлення йому індивідуального лічильника природного газу і при цьому, не чинив перешкоди представникам відповідача у наданні доступу до своєї квартири, для встановлення лічильника природного газу. Як вбачається із матеріалів справи, 17.07.2025 року позивач звертався до відповідача із заявою, в якій просив встановити йому квартирний прилад обліку споживання природного газу (а.с.23). На підставі фактичних, документально підтверджених обставин справи та приписів норм права, які регламентують спірні правовідносини, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення вимог заявленого ОСОБА_1 позову, в частині зобов`язання відповідача здійснити за свій рахунок встановлення індивідуального газового лічильника в квартирі побутового споживача ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 . 

Приймаючи до уваги вищезазначене, апеляційний суд дійшов висновку, що доводи апеляційної скарги не містять в собі підстав для скасування рішення суду першої інстанції від 20.01.2026 року, у оскаржуваній апелянтом частині, ухваленого на підставі норм права, які регламентують спірні правовідносини та на основі з`ясованих обставин, на які сторони посилалися, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в ході судового розгляду даної справи. 

За даних обставин, апеляційна скарга ТОВ ”Газорозподільні мережі України” - підлягає залишенню без задоволення, а рішення Козелецького районного суду Чернігівської області від 20 січня 2026 року, у оскаржуваній частині, підлягає залишенню без змін.

Відповідно до приписів ч.1 статті 367 ЦПК України, яка регламентує межі розгляду справи судом апеляційної інстанції, у неоскаржуваній апелянтом частині, рішення Козелецького районного суду Чернігівської області від 20.01.2026 року у справі №734/4127/25, апеляційним судом не переглядається.

Керуючись статтями: 367, 368, 374, 375, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю ”Газорозподільні мережі України” - залишити без задоволення.

Рішення Козелецького районного суду Чернігівської області від 20 січня 2026 року, у оскаржуваній частині, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Головуючий: Судді: