Справа № 466/4575/26 Головуючий у 1 інстанції: Невойт П. С. 
Провадження № 33/811/1082/26 Доповідач: Романюк М. Ф. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2026 року Львівський апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Романюка М.Ф., з участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності  ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності  ОСОБА_1 на постанову судді Шевченківського районного суду м. Львова від 26 травня 2026 року про притягнення  ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 172-11 КУпАП,

встановив:

вищенаведеною постановою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.172-11 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 500 (п`ятсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - 8500 (вісім тисяч п`ятсот) гривень в дохід держави.
Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь державного бюджету України (Отримувач коштів ГУК у м. Києві/м.Київ/22030106, Код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37993783, Банк отримувача Казначейство України (ЕАП), Рахунок отримувача ПА908999980313111256000026001, Код класифікації доходів бюджету 22030106 судовий збір у розмірі 665 грн. 60 коп. 
Згідно з постановою судді, солдат військової служби під час мобілізації ОСОБА_1 , оператор відділення призову ІНФОРМАЦІЯ_2 19.05.2026 року у визначений командиром час о 06.00 год. не прибув до місця служби - ІНФОРМАЦІЯ_3 , розташованого на території військового містечка, що у АДРЕСА_1 , про поважність причин, які б унеможливлювали прибуття до місця служби не повідомив, підтверджуючих документів про такі причини не надав, був відсутній на службі до 10.00 год. 21.05.2026 року. Такими діями ОСОБА_1 , будучи військовослужбовцем вчинив самовільне залишення військової частини або місця служби тривалістю до десяти діб, відповідальність за що передбачена ч.3 ст. 172-11 КУпАП. 
Не погоджуючись з даною постановою особа, яка притягається до адміністративної відповідальності  ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
В обґрунтування апеляційної скарги покликається на те, що судом ухвалено рішення про накладення адміністративного стягнення за відсутності підстав, всупереч фактичним обставинам справи.
Зазначає, що протокол про адміністративне правопорушення, являється недопустимим доказом, оскільки складний через дві доби, а саме 23.05.2026 року.
Вказує, що на загальних підставах відповідно до положень ч. 2 ст. 15 КУпАП адміністративна відповідальність за СЗЧ не застосовується.
Звертає увагу на те, що численні рішення судів у справах про адміністративні правопорушення за ст. 172-11 КУпАП підтверджують неможливість притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 3 або ч. 4 цієї статті в умовах воєнного стану.
Заслухавши пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , на підтримку апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом.
Згідно ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Даних вимог закону під час розгляду справи суддя дотримався.
Дійшовши висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, як на докази його вини, в постанові суд послався на: протокол про адміністративне правопорушення серії ГФЛ №179/2 від 23.05.2026 року, рапортами, витяги, акт службового розслідування та іншими матеріалами справи.
З цими висновками суд апеляційної інстанції погоджується.
Посилання апелянта на те, що протокол про адміністративне правопорушення, являється недопустимим доказом, оскільки складний через дві доби, а саме 23.05.2026 року, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки тільки після з`ясування всіх обставин у справі та встановлення причетності особи до вчиненого правопорушення уповноважена особа складає протокол, тобто після виконання всіх необхідних процесуальних дій.
За таких обставин, протокол про адміністративне правопорушення та долучені до нього матеріали справи є належними та допустимими доказами у справі та вірно взяті до уваги судом в обґрунтування доведення винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.172-11 КУпАП.
Посилання апеляційної скарги відносно того, що на загальних підставах відповідно до положень ч. 2 ст. 15 КУпАП адміністративна відповідальність за СЗЧ не застосовується, є необґрунтованими виходячи з наступного.
Стаття 15 КУпАП передбачає відповідальність військовослужбовців та інших осіб, на яких поширюється дія дисциплінарних статутів, за вчинення адміністративних правопорушень.
Згідно з абз. 4 ст. 15 КУпАП за вчинення військових адміністративних правопорушень військовослужбовці, а також військовозобов`язані та резервісти під час проходження зборів несуть відповідальність, передбачену главою 13-Б цього Кодексу, за умови, якщо ці правопорушення не тягнуть за собою кримінальну відповідальність.
Главою 13-Б КУпАП, серед іншого, передбачена адміністративна відповідальність за самовільне залишення військової частини або місця служби (ст.172-11 КУпАП).
Згідно з положеннями ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Відповідно до ч. 2 ст. 45 Закону України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» за вчинення адміністративних правопорушень військовослужбовці несуть дисциплінарну відповідальність за цим Статутом, за винятком випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення. За вчинення правопорушень, пов`язаних із корупцією, військовослужбовці несуть відповідальність згідно з Кодексом України про адміністративні правопорушення. У разі вчинення кримінального правопорушення військовослужбовець притягається до кримінальної відповідальності.
Змістовний аналіз структури правової норми ч.3 ст.172-11 КУпАП вказує на те, що дана правова норма встановлює пряму диспозицію (в даному провадженні самовільне залишення військової частини або місця служби тривалістю до десяти діб), за яку прямо передбачено адміністративну відповідальність - накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу або арешт з утримання на гауптвахті.
Таким чином, ч. 3 ст. 172-11 КУпАП прямо передбачено правовий механізм притягнення до адміністративної відповідальності.
Посилання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на правові висновки, викладені в постановах, прийнятих апеляційними судами в інших справах, апеляційним судом відхиляються, з огляду на те, що положеннями КУпАП не передбачено врахування висновків апеляційних судів під час апеляційного перегляду справи.
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.
Апеляційний суд зазначає, що докази вчинення правопорушення ОСОБА_1 , які покладені суддею в основу постанови, були отримані з дотриманням вимог законодавства і суддя прийшов до обґрунтованого висновку про доведеність його вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-11 КУпАП.
Враховуючи викладене, вважаю обґрунтованим висновок судді першої інстанції про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення та правильною кваліфікацію його дій за ч.3 ст.172-11 КУпАП. 
Беручи до уваги вищевикладене апеляційний суд доходить висновку, що постанова суду першої інстанції є законною обґрунтованою та мотивованою, а тому апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

постановив:

Постанову судді Шевченківського районного суду м. Львова від 26 травня 2026 року, якою  ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-11 КУпАП залишити без змін, а апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності  ОСОБА_1 – без задоволення. 
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя   М.Ф. Романюк