Справа № 465/1620/25      Головуючий у 1 інстанції: Кушнір Б.Б. 
Провадження № 22-ц/811/1777/25     Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

14 липня 2026 року м. Львів

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Копняк С. М.,
суддів: Бойко С. М., Ніткевича А. В.,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» на рішення Франківського районного суду м. Львова від 28 квітня 2025 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

у лютому 2025 року товариство з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» (далі – ТОВ «Укр Кредит Фінанс», кредитодавець) звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 (позичальник), в якому просило стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором № 1355-8065 від 28 лютого 2024 року в загальному розмірі 34 500 грн 00 коп., з яких прострочена заборгованість за кредитом в розмірі 7 000 грн 00 коп. та прострочена заборгованість за нарахованими процентами в розмірі 27 500 грн 00 коп. 
Позов мотивований тим, що 28 лютого 2024 між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та ОСОБА_1 укладено договір про відкриття кредитної лінії №1355-8065 (далі – договір), який підписано електронним підписом позичальника з використанням одноразового ідентифікатора, відповідно до умов якого кредитодавець взяв на себе зобов`язання надати позичальнику кредит для задоволення особистих потреб, на наступних умовах: сума кредиту 7000 грн 00 коп.; строк кредитування 300 днів; базовий період 14 днів; знижена процентна ставка 2, 50 % в день; стандартна процента ставка 2, 50 % в день; базовий період - це проміжки часу впродовж строку дії договору, в останні дні яких у позичальника настає обов`язок сплати відсотків за користування кредитом. Кредитодавець виконав взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши позичальнику кредитні кошти відповідно до умов укладеного договору. Зазначав, що позичальник не вживає жодних заходів, які свідчать про наміри виконувати зобов`язання, передбачені договором, ухилився від їх належного виконання.
Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 28 квітня 2025 року позов ТОВ «Укр Кредит Фінанс» задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Укр Кредит Фінанс» суму заборгованості за кредитним договором № 1355-8065 від 28 лютого 2024 року в загальному розмірі 27 500 грн 00 коп. та судові витрати в розмірі 1 930 грн 90 коп., а всього стягнуто 29 430 грн 90 коп.
Рішення суду оскаржило ТОВ «Укр Кредит Фінанс», подавши в травні 2025 року через підсистему Електронний Суд апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Франківського районного суду м. Львова від 28 квітня 2025 року, ухвалити нове, яким позов задовольнити повністю.
Апеляційна скарга мотивована тим, що ухвалюючи оскаржене рішення та частково відмовляючи в задоволенні позовних вимог про стягнення процентів, суд першої інстанції помилково застосував положення частини п`ятої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», якою цей Закон доповнено згідно із Законом України від 22 листопада 2023 року № 3498-IX «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» (далі – Закон № 3498-IX), а не умови укладеного між сторонами договору щодо розміру відсоткової ставки та підстав нарахування процентів. Так, судом не враховано, що умовами такого договору визначено, що нарахування процентів за користування кредитом здійснюється на залишок неповернутої суми кредиту за кожен день користування кредитом, починаючи з дати видачі до дати фактичного повернення всієї суми кредиту, а розмір як зниженої, так і стандартної процентної ставки є однаковим, та становить 2, 50 % за кожен день користування кредитом, тобто є незмінним протягом строку кредитування, який становить 300 календарних днів з моменту перерахування кредиту позичальнику. Позивачем проведено нарахування процентів, виходячи з процентної ставки, визначеної договором лише протягом строку кредитування, визначеного цим договором, нарахування процентів на підставі статті 625 ЦК України, пені, штрафів та інших платежів за неналежне виконання умов договору, позивачем не проведено. Оскільки позичальник не відмовилась в односторонньому порядку від укладеного договору протягом визначеного у ньому строку, продовжила користуватися кредитом, відсотки за користування ним підлягають нарахуванню у розмірі, визначеному саме на дату укладення договору, а їх розмір не може вважатися несправедливим, що відповідає принципу свободи договору, закріпленого у статті 627 ЦК України, а також узгоджується з Прикінцевими та перехідними положеннями Закону № 3498-IX, оскільки не перевищує встановлених законодавчих обмежень на момент укладення договору. Вказує на те, що суд позбавлений можливості здійснити перерахунок заборгованості, окрім як випадку, коли його заперечує боржник, чого немає у даній справі.
Аналіз змісту апеляційної скарги свідчить, що рішення суду в частині вирішення позовних вимого про стягнення простроченої заборгованості за кредитом в розмірі 7 000 грн 00 коп. в апеляційному порядку не оскаржується.
Письмова заява про перегляд заочного рішення відповідачем не подавалась, відтак судом за результатами її розгляду відповідне судове рішення не приймалось. 
Відзив на апеляційну скаргу не надходив, що згідно з частиною третьою статті 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду судового рішення суду першої інстанції.
Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також позовних вимог та підстав позову, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.
До такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи з такого.
Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до частини першої статті 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.
У постанові Верховного Суду від 27 січня 2021 року в справі №297/3225/16-цзазначено, що: «відповідно до частини першої статті 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Комплексний аналіз норм пункту 3 частини першої статті 43, статті 180, частин першої, другої статті 227 ЦПК України свідчить, що про визнання обставин учасниками справи має, в тому числі, бути зазначено в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників або іншим чином визнано ці обставини саме під час розгляду спору в суді, а не поза його межами».
Апеляційна скарга не містить доводів щодо не укладення між сторонами договору, а також щодо його не підписання позичальником. Тобто у часниками справи не спростовується презумпція правомірності укладеного між ними договору.
Судом встановлено, що відповідно до умов укладеного між сторонами договору кредитодавець взяв на себе зобов`язання надати позичальнику кредит для задоволення особистих потреб, на наступних умовах: сума кредиту 7 000 грн 00 коп.; строк кредитування 300 календарних днів; базовий період 14 днів; знижена процента ставка 2,50 % в день; стандартна процента ставка 2,50 % в день; базовий період - це проміжки часу впродовж строку дії договору, в останні дні яких у позичальника настає обов`язок сплати відсотків за користування кредитом. Кількість днів у базовому періоді вказана у договорі і визначена сторонами на підставі пропозиції кредитодавця, сформованої із урахуванням побажань позичальника, наданих в процесі звернення щодо отримання кредиту через веб-сайт кредитодавця.
У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частини перша статті 627 ЦК України).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (статті 1055 ЦК України).
Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частин перша статті 1049 ЦК України).
За змістом статті 1056-1 ЦК України, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Статтею 13 Закону України «Про споживче кредитування» визначено, що договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та/або супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію»). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Примірник договору про споживчий кредит, укладеного у вигляді електронного документа та додатки до нього надаються споживачу у спосіб, що дозволяє встановити особу, яка отримала примірник договору та додатків до нього, зокрема шляхом направлення на електронну адресу або іншим шляхом з використанням контактних даних, зазначених споживачем під час укладення договору про споживчий кредит. Обов`язок доведення того, що один з оригіналів договору (змін до договору) був переданий споживачу, покладається на кредитодавця. У разі якщо зазначені у частині першій цієї статті договори укладаються щодо фінансових послуг, такі договори укладаються відповідно до вимог, встановлених Законом України «Про фінансові послуги та фінансові компанії».
Договір про споживчий кредит укладається в порядку, визначеному цивільним законодавством України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом (частина перша статті 14 Закону України «Про споживче кредитування»).
Пунктом 9 частини першої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» встановлено, що у договорі про споживчий кредит зазначається денна процентна ставка, її розрахунок та загальні витрати за споживчим кредитом (крім споживчих кредитів, виконання зобов`язань за якими забезпечено заставою/іпотекою або правом довірчої власності), орієнтовна реальна річна процентна ставка та орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача на дату укладення договору про споживчий кредит.
Відповідно до частини 5 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %.
Статтю 8 Закону України «Про споживче кредитування» доповнено частиною п`ятою Законом № 3498-IX, який набрав чинності з 24 грудня 2023 року.
Пунктом 17 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», тобто до 20 серпня 2024 року включно, максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 % (до 22 квітня 2024 року); протягом наступних 120 днів - 1,5 % (з 23 квітня 2024 року до 20 серпня 2024 року включно).
Відповідно до пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону №3498-IX дія пункту 5 розділу I цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.
Зважаючи на те, що у справі, яка переглядається, договір укладено після набрання чинності Законом №3498-IX, положення пункту 17 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» на нього не поширюються. 
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (стаття 77 ЦПК України).
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).
Частково задовольняючи позов ТОВ «Укр Кредит Фінанс», суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що надані позивачем документи у сукупності підтверджують укладання між сторонами кредитного договору, погодження його умов та існування у позичальника заборгованості за цим договором, що свідчить про те, що відповідач свої зобов`язання за цим договором належним чином не виконав, тому суд дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості за вказаним договором на користь позивача ТОВ «Укр Кредит Фінанс».
Вирішуючи питання щодо розміру кредитної заборгованості, суд першої інстанції врахував узгоджені сторонами договору умови щодо процентних ставок за кредитом, та вимоги Закону №3498-IX, відтак визначив розмір заборгованості відповідно до Закону України «Про споживче кредитування», положення частини п`ятої статті 8 якого передбачають, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%, а тому застосовуються саме до кредитних договорів, укладених після набрання чинності Законом №3498-IX, як і у справі, яка переглядається.
З огляду на наведене, судом заборгованість за укладеним між сторонами договором розрахована, виходячи саме з положень частини п`ятої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», та з врахуванням здійснених відповідачем погашень заборгованості за договором, які зараховані позивачем в рахунок сплати процентів, що при перерахунку заборгованості мало наслідком зменшення розміру заборгованості за процентами, і правильно визначено розмір заборгованості, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в загальному розмірі 27 500 грн 00 коп., з яких: 7 000 грн 00 коп. прострочена заборгованість за кредитом; 20 500 грн 00 коп. прострочена заборгованість за нарахованими процентами.
Відхиляючи доводи апеляційної скарги про неможливість суду самостійно здійснити перерахунок заборгованості, заявленої до стягнення позивачем, колегія суддів, на підставі приписів частини четвертої статті 263 ЦПК України, враховує наведені нижче висновки, викладені у постановах Верховного Суду.
Так, у постанові Верховного Суду від 09 серпня 2023 року в справі №201/6750/16 зазначено про те, що для визначення розміру заборгованості суд зобов`язаний належним чином дослідити подані стороною докази, перевірити їх, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними в справі доказами, а в разі незгоди з ними повністю бо частково - зазначити правові аргументи на їх спростування та навести в рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду.
У постанові Верховного Суду від 21 вересня 2022 року в справі №381/1647/21 також зазначено, що: «Суд апеляційної інстанції, дослідивши наданий банком розрахунок, вважав, що він є неповним, необґрунтованим, оскільки такий охоплює лише проміжок часу з 11 червня 2020 року по 01 квітня 2021 року, а тому вказаний розрахунок не може бути визнаний належним та допустимим доказом у справі. Однак суд апеляційної інстанції, у межах наданих йому ЦПК України повноважень, не позбавлений можливості самостійно зробити розрахунок заборгованості, якщо не погоджується з наданим позивачем. При цьому незгода з наданим суду розрахунком не є підставою для відмови в позові у повному обсязі, оскільки суди ставили під сумнів розрахунок лише в частині періоду нарахування заборгованості. Суд у будь-якому разі має стягнути ту суму, яка була доведена і щодо якої у суду немає сумніву».
Аналогічний висновок викладено в постанові Верховного Суду від 07 червня 2023 року в справі № 234/3840/15-ц.
Відтак, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду.
Пунктом 1 частини першої статті 374 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За вказаних обставин, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції дотримавшись норм матеріального та процесуального права, повно і всебічно з`ясувавши всі дійсні обставини спору сторін, вирішив дану справу згідно із законом і підстави для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, відсутні. Враховуючи викладене, апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а оскаржене рішення - без змін.
Відповідно до статті 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначаються, зокрема, новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Оскільки колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до приписів статті 141 ЦПК України підстави вирішення питання нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, відсутні.
Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 375, 382 – 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» залишити без задоволення.
Рішення Франківського районного суду м. Львова від 28 квітня 2025 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повна постанова складена 14 липня 2026 року.

Судді:         С.М. Копняк

С.М. Бойко

А.В. Ніткевич