Справа № 169/128/26 	Головуючий у 1 інстанції: Тітівалов Р. К. 	
Провадження № 22-ц/802/914/26  	  Доповідач: Киця  С. I.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 липня 2026 року        місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді Киці С. І.,
суддів Здрилюк О. І., Карпук А. К.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного (письмового) провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Ейс" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитиним договором за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 , поданою представником адвокатом Колєснік Наталією Василівною, на рішення Турійського районного суду Волинської області від 07 травня 2026 року, 
В С Т А Н О В И В:
Позивач Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Ейс" (далі – ТОВ "ФК "Ейс") у лютому 2026 року звернувся в суд з позовом до відповідача  ОСОБА_1  про стягнення заборгованості за кредитним договором. 
Позовні вимоги мотивовано тим, що 14 лютого 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» (далі – ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога») та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 742678763, право вимоги за яким на підставі договорів факторингу 28 листопада 2018 року перейшло до Товариства з обмеженою відповідальністю «Таліон плюс» (далі – ТОВ «Таліон плюс»), а 05 серпня 2020 року – до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн фінанс» (далі – ТОВ «ФК «Онлайн фінанс»). 10 липня 2025 року на підставі договору факторингу право вимоги перейшло до ТОВ «ФК «Ейс». Вказуючи, що у зв`язку з невиконанням відповідачем належним чином умов кредитного договору у неї виникла заборгованість в розмірі 41354,54 гривень, позивач просив стягнути з відповідача суму заборгованості та судові витрати.
Рішенням Турійського районного суду Волинської області від 07 травня 2026 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 в користь ТОВ «ФК «Ейс» заборгованість за кредитним договором № 742678763 від 14 лютого 2021 року в розмірі 34118,11 грн, з яких заборгованість за тілом кредиту становить 10849,06 грн, заборгованість за відсотками – 23269,05 грн. У решті позову відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 в користь ТОВ «ФК «Ейс» судовий збір у розмірі 2196,48 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5775,00 грн.
Відповідач ОСОБА_1 через представника адвоката Колєснік Н. В. подала апеляційну скаргу на вищевказане рішення суду. Вважає його незаконним та необґрунтованим. Вказує, що позивач обґрунтовував розмір заборгованості, зокрема, збільшенням суми кредиту на підставі додаткових угод до кредитного договору. Водночас належних та допустимих доказів укладення відповідачкою таких додаткових угод суду не надано. У постановах Верховного Суду від 02 листопада 2021 року №905/306/17, від 29 червня 2021 року у справі №753/20537/18, від 21липня 2021 року у справі №334/6972/17, від 27 вересня 2021 року у справі №5026/886/2012 викладено висновки, що належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором. Позивачем не надано доказів на підтвердження здійснення оплати за договором факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року. Просить скасувати рішення суду першої інстанції у цій справі та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.
Позивач подав відзив на апеляційну скаргу в якому вказує, що відповідачка не заперечувала, що на дату закінчення 30-денного строку кредиту і на цей час вона не сплатила заборгованість за кредитом, а отже, строк кредиту продовжено у порядку та на умовах, визначених договором. Підписавши договір, позичальник погодилася на укладення договору саме на таких умовах, в тому числі й щодо автопролонгації строку кредитування. У позивача наявні всі правові підстави для стягнення відсотків за кредитним договором у розмірі згідно наданого розрахунку. За положеннями ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути також право вимоги, яке виникне в майбутньому – так звана майбутня вимога. Якщо в договорі прямо зазначено, що право вимоги переходить у момент підписання реєстру прав вимоги, а не після здійснення оплати, то цей пункт договору має пріоритет. Просить апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції – без змін.
Справа розглядається в порядку спрощеного позовного (письмового) провадження без повідомлення учасників справи як малозначна.
За змістом частин четвертої, п`ятої статті 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Апеляційний суд в складі колегії суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги.
Судом першої інстанції встановлено, що 14 лютого 2021 року ОСОБА_1 уклала із ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» договір № 742678763 (далі – Договір, кредитний договір), відповідно до умов якого отримала кредит в розмірі 7150 гривень на умовах строковості, зворотності, платності та взяла на себе зобов`язання повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених цим договором.
Пунктами 1.2, 1.4.1 Договору передбачено, що кредит надається строком на 30 днів від дати отримання кредиту позичальником зі сплатою відсотків за дисконтною процентною ставкою, яка нараховується на період строку, визначеного пунктом 1.2 Договору, у розмірі 0,5% в день.
Відповідно до пункту 1.4.2 Договору за умови продовження строку дисконтного періоду, на умовах пункту 1.3 Договору, з наступного дня після закінчення вказаного у пункті 1.2 Договору строку, нарахування процентів за користування кредитом здійснюється за Індивідуальною процентною ставкою в розмірі 1,66% в день від суми кредиту за кожний день користування ним. У разі сукупного продовження Дисконтного періоду на строк, що дорівнює чи більше 31 та 46 днів від дати закінчення вказаного в пункті 1.2 Договору строку, позичальнику може бути надано додаткову знижку від Індивідуальної процентної ставки.
У випадку користування кредитом понад строк, встановлений пунктом 1.2 договору, умови щодо нарахування процентів за Дисконтною та Індивідуальною процентною ставкою за весь строк Дисконтного періоду скасовуються з дати надання кредиту і до взаємовідносин між сторонами застосовується базова процентна ставка в розмірі 1,7% від суми кредиту за кожний день користування кредитом, відповідно до чого позичальник зобов`язується сплатити товариству різницю між фактично сплаченими процентами за Дисконтною та Індивідуальною процентними ставками за весь строк користування кредитом протягом Дисконтного періоду.
Пунктом 1.9 Договору передбачено, що попередній розрахунок сукупної вартості кредиту за Дисконтною процентною ставкою та Термін платежу згідно строку передбаченого в пункті 1.2 Договору, наведено у Паспорті споживчого кредиту, що є невід`ємним додатком до цього договору, та у Графіку розрахунків наведеному в Додатку №1 до Договору. 
За змістом пункту 4.1 Договору невід`ємною його частиною є Правила та Паспорт споживчого кредиту, що надано позичальнику до укладення Договору. Уклавши цей договір відповідачка підтвердила, що ознайомлена, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись правил, текст яких розміщений на сайті ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога»: www.moneyveo.ua. 
Кредитний договір підписаний відповідачкою електронним цифровим підписом шляхом використання одноразового ідентифікатора MNV6E9F5, який був надісланий на номер мобільного телефону відповідачки НОМЕР_1 , про що свідчить пункт 5 Договору.
На виконання умов Договору від 14 лютого 2021 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перерахувало кошти в сумі 7150 гривень на банківську картку відповідача № НОМЕР_2 .
Згідно з графіком розрахунків термін платежу – 16 березня 2021 року (дата закінчення 30-денного дисконтного періоду).
Суд апеляційної інстанції не погоджується з доводами про укладення між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 додаткових угод від 02 березня 2021 року (сума кредиту збільшена на 2550 гривень і становить 9700 гривень); 05 березня 2021 року (сума кредиту збільшена на 300 гривень і становить 10000 гривень); 15 березня 2021 року (сума кредиту збільшена на 350 гривень і становить 10350 гривень); 26 березня 2021 року (сума кредиту збільшена на 500 гривень і становить 10849 гривень 06 копійок). Зазначеними угодами Графік розрахунків (Додаток №1 до Договору) викладався в новій редакції (Додаток №1 до Додаткової угоди) та відображався у Графіку розрахунків єдиний порядок сплати непогашеної суми кредиту, збільшеної на суму, що зазначена в пункті 1 Додаткової угоди до Договору № 742678763 від 14 лютого 2021 року. Вказані додаткові угоди не мають даних про підписання їх відповідачкою електронним цифровим підписом шляхом використання одноразового ідентифікатора як це передбачено Законом України “Про електронну комерцію”.
Отже, розмір процентів за користування кредитом за період з 14 лютого 2021 року до 16 березня 2021 року (дата закінчення дисконтного періоду) має становити 1072,50 гривень:
7150,00 грн х 0,5 % х 30 дн. = 1072,50 грн.
17.03.2026 ОСОБА_1 сплачено ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» 1441,06 грн, які зараховані останнім на погашення процентів.
В матеріалах справи наявний паспорт споживчого кредиту до договору № 742678763 від 14.02.2021 у якому вказано: суму кредиту 7150 грн; строк кредиту 30 днів; загальні витрати за кредитом 1072,50 грн 
В додатку № 1 до договору № 742678763 від 14.02.2021 також вказано сума кредиту: 7150,00 грн; нараховані проценти: 1072,50 грн; до сплати разом 8222,50 грн.
Саме ці умови приймав відповідач при одержанні кредиту і саме в них зафіксовані умови, на які він погодився та які прийняв.
Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України.
До цих засад віднесено свободу договору (пункт 3), справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6).
Очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за «користування кредитом» поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними. За таких обставин надання кредитодавцю можливості нарахування процентів відповідно до статті 1048 ЦК України поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту вочевидь порушить баланс інтересів сторін - на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондує жодному праву кредитодавця. Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного суду від постанові від 05 квітня 2023 року в справі № 910/4518/16.
Таким чином, у справі, що переглядається встановлено, що погоджений між сторонами договору про споживчий кредит строк кредитування становить 30 днів і саме в межах такого строку кредитодавцем могли бути нараховані позичальнику проценти за користування кредитом 
Враховуючи умови договору та сплату відповідачем 1441,06 грн, які зараховані первісним кредитором на погашення процентів, з відповідача підлягають стягненню тіло кредиту в розмірі 6781,44 грн (8222,50 – 1441,06).
Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з положеннями частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною другою цієї статті встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Частиною першою статті 1077 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
За змістом частини першої статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Суд апеляційної інстанції погоджується, з висновком суду першої інстанції, що шляхом укладення послідовних договорів факторингу, позивач набув права вимоги за договором № 742678763 від 14.02.2026.
На підставі викладеного, апеляційний суд в складі колегії суддів дійшов висновку, що рішення суду в цій справі підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача в користь позивача заборгованості за кредитним договором № 74267876314 від лютого 2021 року, укладеним між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога та ОСОБА_1 в розмірі 6781,44 грн. В решті вимог позову суд відмовляє.
У зв`язку зі скасування рішення суду першої інстанції та ухваленням нового судового рішення, суд апеляційної інстанції на підставі підпунктів «б» та «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України здійснює новий розподіл судових витрат, понесених позивачем у зв`язку із розглядом справи в суді першої інстанції, а також розподіл судових витрат, понесених сторонами в суді апеляційної інстанції.
Відповідно до ч. 1, п. п. 1, 4 ч. 3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Як встановлено з матеріалів справи, у позовній заяві позивач просив стягнути понесені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7000 грн.
На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу в матеріалах справи містяться: договір про надання правничої допомоги № 20/08/25-01 від 20.05.2025 додатком в якому викладено протокол погодження вартості послуг до договору, додаткову угоду від 01.09.2025 до договору щодо надання послуг по стягненню заборгованості з ОСОБА_1 , акт прийому-передачі наданих послуг по договору. Крім того, позивач надав суду копію ордеру від 20.08.2025, однак на представництво інтересів ТОВ "ФК "Ейс" у АТКБ “ПриватБанк”.
За ч. 4, 6, 7 ст. 62 ЦПК України повноваження адвоката як представника підтверджуються одним з таких документів: 1) довіреністю;  2) ордером, виданим відповідно до Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"; 3) дорученням органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правничої допомоги, виданим відповідно до Закону України "Про безоплатну правничу допомогу". Оригінали документів, зазначених у цій статті, копії з них, засвідчені суддею, або копії з них, засвідчені у визначеному законом порядку, приєднуються до матеріалів справи. У разі подання представником заяви по суті справи в електронній формі він може додати до неї довіреність або ордер в електронній формі, на які накладено кваліфікований електронний підпис відповідно до вимог закону та Положення про Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему та/або положень, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів).
В матеріалах справи відсутні докази сплати наданих позивачу правничих послуг, хоча договір визначає таку оплату в залежності від виграшу справи в суді.
Критерій реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та потрібності), а також критерій розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у пункті 154 рішення від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» (Lavents v. Latvia) за заявою № 58442/00 щодо судових витрат ЄСПЛ зазначив, що за статтею 41 Конвенції він відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму. Крім того, будь-яке клопотання, подане на підставі статті 41 Конвенції, має містити конкретні суми, розбиті на пункти, і супроводжуватися необхідними документами на їх підтвердження, інакше Суд може відхилити це клопотання повністю або частково.
У пункті 268 рішення від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України» за заявою № 19336/04 ЄСПЛ також нагадав, що згідно з практикою Суду заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.
Критерії оцінки реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та неодмінності), а також розумності їхнього розміру застосовуються з огляду на конкретні обставини справи, тобто є оціночним поняттям. Вирішення питання оцінки суми витрат, заявлених до відшкодування, на предмет відповідності зазначеним критеріям є завданням того суду, який розглядав конкретну справу і мав визначати суму відшкодування з належним урахуванням особливостей кожної справи та всіх обставин, що мають значення.
Позивачем не доведено, що його витрати на правничу допомогу були фактичними і неминучими, а їхній розмір – обґрунтованим, а тому суд апеляційної інстанції відмовляє в їх стягненні.
Згідно із статтею 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Розмір задоволених позовних вимог за результатами перегляду справи судом апеляційної інстанції становить 16,40%. За подання до суду позовної заяви позивач сплатив 2662,40 грн судового збору. З урахуванням розміру задоволених позовних вимог, з відповідача в користь позивача за результатами ухвалення нового судового рішення необхідно стягнути 436,63 грн. Однак, враховуючи часткове задоволення вимог апеляційної скарги (83,60%) та сплату відповідачем 3252,39 грн судового збору за подання такої апеляційної скарги, розмір судового збору, що підлягає стягненню з позивача в користь відповідача є більшим, ніж той, що підлягає стягненню з відповідача в користь позивача, та становить 2718,99 грн (3252,39 х 83,60%). Тому, враховуючи вимоги ч. 10 ст. 141 ЦПК України, стягненню з позивача в користь відповідача підлягає 2282,36 грн (2718,99 – 436,63).
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу відповідача  ОСОБА_1 , подану представником адвокатом Колєснік Наталією Василівною, задовольнити частково.
Рішення Турійського районного суду Волинської області від 07 травня 2026 року в цій справі скасувати, ухвалити нове судове рішення.
Позов задовольнити частково. Стягнути з  ОСОБА_1  в користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Ейс" заборгованість за кредитним договором № 74267876314 від лютого 2021 року, укладеним між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога та ОСОБА_1 , в розмірі 6781,44 грн (шість тисяч сімсот вісімдесят одна гривня 44 копійки), що становить заборгованість за тілом кредиту. В решті вимог позову відмовити.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Ейс" в користь  ОСОБА_1  2282,36 грн (дві тисячі двісті вісімдесят дві гривні 36 копійок) судового збору.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у пункті 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий – суддя 

Судді