ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.06.2026 року м.Дніпро Справа № 904/4730/25
Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Іванова О.Г. (доповідач), 
суддів: Дарміна М.О., Чередка А.Є.,
при секретарі судового засідання: Логвиненко І.Г.
представники учасників провадження:
від позивача: Монько Є.М. (власні засоби); 
від відповідача: Дєлов В.В. (в залі суду); 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства "ЗАПОРІЖЖЯОБЛЕНЕРГО" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 27.11.2025 (суддя Юзіков С.Г., повний текст якого підписаний 08.12.2025) у справі №904/4730/25
За позовом Акціонерного товариства "ЗАПОРІЖЖЯОБЛЕНЕРГО"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "ВАЛЕОБУД" 
про стягнення штрафних санкцій 

ВСТАНОВИВ:
25.08.2025 Акціонерне товариство "ЗАПОРІЖЖЯОБЛЕНЕРГО" (далі Позивач) звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ВАЛЕОБУД" (далі Відповідач) про стягнення штрафних санкцій у загальному розмірі 2 167 189,50 грн, з яких: 1 762 647,46 грн – пені та 404 542,04 грн. – штрафу. 
Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за Договором підряду №390823 від 15.08.2023 в частині своєчасного виконання робіт.
Відповідач у відзиві на позов зазначив, що відповідно до п.5.9 Договору, з метою організації виконання робіт, Замовник до початку виконання робіт, зобов`язаний виконати всі знеструмлення або відключення, необхідні для виконання робіт Підрядником. А отже, не відключення Позивачем лінії електропередачі зумовлює неможливість виконання робіт, оскільки в цьому разі не буде забезпечена комплексна безпека будівельних робіт. Також слід врахувати, що за умовами Договору об`єктом робіт є саме реконструкція, що як вид робіт передбачає виконання будівельних робіт на існуючому об`єкті. Однак, Позивач взагалі не мав наміру створювати умови для виконання робіт за Договором, оскільки, ймовірно, через обмежене фінансування, зосередився на інших об`єктах будівництва (в т.ч. за іншими договорами з Відповідачем). При цьому, відповідно до п.6.2.7 Договору Позивач мав право в односторонньому порядку відмовитися від Договору, з огляду на те, що Підрядник не розпочав роботи, проте Позивач не скористався відповідним правом. Більше того, Позивач жодного разу не звертався до Відповідача із вимогами щодо виконання умов Договору протягом строку його дії. Сам по собі факт укладання угоди про здійснення розрахунків за договором №430823 від 22 серпня 2024 року, за умовами якої кошти, перераховані як попередня оплата за Договором, були враховані як оплата за фактично виконані Відповідачем роботи за іншим Договором, свідчить про визнання Позивачем тієї обставини, що він не вимагатиме виконання Договору. За таких обставин, Відповідач вважає, що позовні вимоги Позивача обумовлені зловживанням правом та є проявом недобросовісної поведінки відносно Відповідача, а відтак, позов не підлягає задоволенню. У разі висновку суду про задоволення позовних вимог, Відповідач просить зменшити розмір штрафних санкцій на 90%, оскільки сукупний розмір заявлених Позивачем штрафних санкцій свідчить про те, що вони, в даному випадку, є каральними і значно перевищують можливі негативні наслідки для Позивача. За своїм економічним змістом застосування до Відповідача таких санкцій призводить до невиправданого збагачення Позивача. До того ж, заявлення одночасно щоденної пені і разового штрафу за один і той самий факт прострочення лише посилює непропорційність застосованих санкцій.
20.10.2025 через систему "Електронний суд" від Позивача надійшли заперечення на клопотання Відповідача про зменшення розміру неустойки.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 27.11.2025 у справі №904/4730/25 позов задоволено частково.
Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "ВАЛЕОБУД" Дніпропетровська обл., м. Кам`янське на користь Акціонерного товариства "ЗАПОРІЖЖЯОБЛЕНЕРГО" м. Запоріжжя 528 794 грн. 24 коп. – пені, 121 362 грн. 61 коп. - штрафу, 26 006 грн. 27 коп. - судового збору.
У решті позову відмовлено.

Не погодившись із зазначеним рішенням, до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернулось Акціонерне товариство "ЗАПОРІЖЖЯОБЛЕНЕРГО", в якій просить скасувати оскаржуване рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення 1 233 853,22 грн. пені та 283 179,43 грн. штрафу та прийняти в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. 
Апеляційна скарга обґрунтована наступним:
- застосування судом ч. 3 ст. 551 ЦК України для зменшення відповідальності на 70% у випадку повного ігнорування умов договору нівелює саму суть та стимулюючу функцію неустойки, перетворюючи її на символічне стягнення, яке не спонукає боржника до належного виконання зобов`язань;
- обґрунтовуючи наявність "істотних обставин" для зменшення неустойки, суд послався на статус Відповідача як підприємства критичної інфраструктури. Однак, суд залишив поза увагою той факт, що Позивач — АТ «Запоріжжяобленерго» — також є стратегічно важливим підприємством критичної інфраструктури (Оператором системи розподілу), яке забезпечує життєдіяльність прифронтової Запорізької області;
- втручання суду в договірні відносини шляхом настільки радикального зменшення неустойки (до 30% від нарахованої суми) суперечить принципу обов`язковості договору (ст. 629 ЦК України). Фінансові труднощі Відповідача є частиною його господарського ризику і не можуть бути підставою для перекладення тягаря відповідальності на Позивача, який сумлінно виконав свої зобов`язання щодо авансування робіт.

27.05.2026 Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, у якій останній просить залишити її без задоволення, а рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 31.10.2025 у справі № 904/4773/25 залишити без змін. Одночасно у відзиві викладено клопотання про поновлення строку на його подання, без обґрунтування підстав такого пропуску строку.
Розглянувши вказане клопотання, суд встановив наступне.
Так, ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 30.01.2026 відкрито апеляційне провадження у цій справі і встановлено учасникам справи строк для подання відзиву на апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня вручення даної ухвали. 
Ухвалу отримано сторонами в електронні кабінети 30.01.2026 о 18:14 годині. 
Якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення (ч.6 ст.242 ГПК України).
Звідси, ухвала вважається врученою сторонам 02.02.2026.
Отже, відзив на апеляційну скаргу мав бути поданий відповідачем до 12.02.2026 (включно).
В свою чергу, останній надійшов до суду 27.05.2026.
Відповідно до ст. 113 Господарського процесуального кодексу України строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.
За змістом частин першої та четвертої статті 119 ГПК України пропущений учасником процесуальний строк, встановлений законом, може бути поновлений судом за умови вчинення учасником процесуальної дії, для вчинення якої було встановлено строк, подання учасником заяви про поновлення процесуального строку та визнання причин пропуску строку поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
Натомість відповідно до частини другої статті 119 ГПК України за заявою учасника може бути продовжений строк, який встановлений судом і який не сплив на час звернення учасника справи із заявою.
Процесуальний строк може бути продовжений також з ініціативи суду. Водночас суд не може продовжити строк понад встановлений цим Кодексом (правова позиція викладена в постанові Верховного суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2018 у справі № 904/5995/16).
Як встановлено ч. 1 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають право подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, встановленого судом апеляційної інстанції в ухвалі про відкриття апеляційного провадження.
Враховуючи, що суд може поновити лише пропущений процесуальний строк, що встановлений законом, клопотання відповідача про поновлення строку, що встановлений судом, є безпідставним. Крім того, оскільки строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, встановлений в ухвалі суду від 30.01.2026, сплив на час звернення ТОВ "ВАЛЕОБУД" з клопотанням, то у суду апеляційної інстанції відсутні підстави і для продовження строку. 
З урахуванням наведеного вище, клопотання ТОВ «ВАЛЕОБУД» про поновлення строку на подання відзиву на апеляційну скаргу у справі № 904/4730/25 необхідно залишити без задоволення.
Право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом (стаття 118 ГПК України).
Отже, відзив на апеляційну скаргу, поданий ТОВ «ВАЛЕОБУД», суд залишає без розгляду.
Такі ж висновки щодо застосування статті 119 Господарського процесуального кодексу України викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2024 у справі № 914/2848/22.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.12.2025 для розгляду справи визначена колегія суддів у складі: головуючого судді – Іванова О.Г. (доповідач), судді – Дармін М.О., Чередко А.Є.
З огляду на відсутність в суді апеляційної інстанції матеріалів справи на час надходження скарги, ухвалою суду від 12.01.2026 здійснено запит матеріалів справи із Господарського суду Дніпропетровської області та відкладено вирішення питання про рух апеляційної скарги до надходження матеріалів справи до суду апеляційної інстанції.
21.01.2026 матеріали справи надійшли до суду апеляційної інстанції.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 21.01.2026 (суддя – доповідач Іванов О.Г.) апеляційну скаргу залишено без руху через неподання доказів сплати судового збору у встановленому порядку і розмірі (визначена сума сплати 27306,59 грн.). Апелянту наданий строк для усунення недоліків апеляційної скарги відповідно до ч. 2 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України (10 днів з моменту отримання ухвали суду).
Вказану ухвалу апелянтом отримано 21.01.2026 о 17:04 годині, що підтверджується довідкою суду про доставку процесуального документу до електронного кабінету апелянта в ЄСІТС. Відтак, в розумінні ч.6 ст.242 ГПК України ухвала вважається врученою 22.01.2026.
Отже, недоліки мали бути усуненні у строк до 02.02.2026 (оскільки 01.02.2026 – неділя, вихідний день). 
28.01.2026 до суду від скаржника надійшла заява про усунення недоліків, до якої додано платіжну інструкцію №736 від 28.01.2026 про оплату 27306,59 грн.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 30.01.2026 відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "ЗАПОРІЖЖЯОБЛЕНЕРГО" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 27.11.2025 у справі № 904/4730/25; судове засідання призначено на 25.06.2026; сторонам встановлений строк для подачі відзиву, заяв, клопотань.
18.05.2026 до суду від представника позивача – адвоката Монько Є.М. надійшло клопотання про проведення судового засіданні у режимі відеоконференції за допомогою власних технічних засобів. 
У судовому засіданні 25.06.2026 представник позивача підтримав доводи скарги; представник відповідача їх заперечив.
У судовому засіданні 25.06.2026 судом оголошені вступна та резолютивна частина постанови у справі. 

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції встановлені наступні неоспорені обставини справи.
15.08.2023 Акціонерне товариство "Запоріжжяобленерго" (Замовник, Позивач) з Товариством з обмеженою відповідальністю "Валеобуд" (Підрядник, Відповідач) уклали договір підряду №390823.
Відповідно до умов Договору:
1.1. За цим Договором Підрядник зобов`язується на свій ризик виконати та здати Замовнику в установлений договором строк закінчені роботи, зазначені в пункті 1.2 цього договору, а Замовник - прийняти і оплатити такі роботи.
1.2. Предметом цього договору є Роботи: "Реконструкція ПЛ-0,4кВ ТП-66 із заміною неізольованого проводу на СІП з реконструкцією ТП-66" (надалі за текстом договору - об`єкт/роботи), (шифр проєкту 0.66.2023.06.00-ЕП).
Власником результату виконаних робіт (об`єкта) є Замовник. 
Код згідно з національним класифікатором України ДК 021:2015 "Єдиний закупівельний словник" - 45000000-7 Будівельні роботи та поточний ремонт.
5.1. Строк початку виконання робіт - дата укладення цього договору. Строк (термін) виконання робіт, узгоджується замовником та підрядником в графіку виконання робіт, який є додатком № 2 до цього договору і його невід`ємною частиною. Строк (термін) закінчення робіт (завершення будівництва) - 20.12.2023.
5.2. Здавання-приймання виконаних робіт (етапів) здійснюється спільно уповноваженими представниками сторін після виконання робіт (етапів) за актами приймання виконаних будівельних робіт, складеними за формою КБ-2в та довідкою КБ-3. При готовності певного закінченого обсягу робіт, підрядник надає замовнику на цей обсяг акти приймання виконаних будівельних робіт (форма №КБ-2в) та довідку про вартість виконаних будівельних робіт та витрати (форма №КБ-3), не пізніше 25 числа поточного місяця. Якщо до наданих актів приймання виконаних будівельних робіт (форма №КБ-2в) та довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрати (форма №КБ-3) у замовника виникають зауваження та підрядник не встигає виконати коригування форм відповідно зауваженням до 25 числа поточного місяця, ці обсяги виконаних будівельних робіт підлягають перенесенню до актів приймання виконаних будівельних робіт (форма №КБ-2в) та довідок про вартість виконаних будівельних робіт та витрати (форма №КБ-3) наступного місяця. Прийняті без зауважень акти приймання виконаних будівельних робіт (форма №КБ-2в) і довідку про вартість виконаних будівельних робіт та витрати (форма №КБ-3) Сторони підписують до кінця звітного місяця. 
При надані замовнику актів приймання виконаних будівельних робіт (форма №КБ-2в) підрядник вказує фактичні обсяги виконаних робіт, використаних матеріалів, машин та механізмів. 
При оформленні актів приймання виконаних будівельних робіт (форма №КБ-2в) на демонтажні роботи, підрядник надає акт здачі-приймання на склад замовника матеріалів та устаткування від демонтажу, оформлений відповідно до пункту 5.7 цього договору.
7.2. За порушення строків (термінів) виконання робіт (етапів) з підрядника стягується пеня у розмірі 0,5% вартості робіт з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад 30 днів додатково стягується штраф у розмірі 7% вказаної вартості. 
10.1. Цей договір набирає чинності з дати його підписання сторонами та скріплення печатками Сторін та діє до 31.12.2024. 
У разі розірвання договору у випадках, вказаних пп. 6.2.1, 6.2.7, 6.2.8 договір вважається розірваним з дати, вказаної в повідомленні про розірвання цього договору. При цьому, факт розірвання цього договору не звільняє від відповідальності за порушення зобов`язання (пункт 10.1 договору у редакції додаткової угоди №1 від 20.12.2023).
Сторони Додатковим угодами № 1 від 20.12.2023, № 2 від 27.03.2024 неодноразово погоджували внести зміни до п. 5.1 Договору щодо строку (терміну) закінчення робіт (завершення будівництва). 
Відповідно до додаткової угоди № 3 від 20.06.2024:
"5.1. Строк початку виконання робіт - дата укладення цього договору. 
Строк (термін) виконання робіт, узгоджується замовником та підрядником в графіку виконання робіт, який є додатком № 2 до цього договору і його невід`ємною частиною. Строк (термін) закінчення робіт (завершення будівництва) – 31.10.2024".
Додатковою угодою № 4 від 02.07.2024 20.12.2023 Сторони погодили змінити положення Договору, виклавши його наступні пункти в такій редакції:
"3.1. Ціна цього договору без ПДВ становить 4 815 976,67 грн., крім того ПДВ в розмірі 963 195,33 грн. 
Загальна ціна Договору з ПДВ 5 779 172,00 грн."
31.12.2024 сторонами укладена угода про здійснення розрахунків за договором № 430823 від 22.08.2023. 
Відповідно до п. 1 Угоди про здійснення розрахунків за Договором № 430823 від 22.08.2023 (Угода) Позивачем сплачено на рахунок Відповідача попередню оплату за виконання робіт за договором №390823 від 15.08.2023 в розмірі 1 770 000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №7846 від 03.10.2023, в т.ч. ПДВ, та 1 180 000 грн., в т.ч. ПДВ, що підтверджується платіжним дорученням №8441 від 27.10.2023, що разом становить 2 950 000,00 грн.
У п. 2 Угоди Сторони погодили змінити призначення перерахування коштів (предмет оплати) за платіжними дорученнями №7846 від 03.10.2023 і №8441 від 27.10.2023 на загальну суму 2 950 000,00грн. та вважати суму коштів в розмірі 2 950 000,00 грн. оплатою за виконання робіт згідно з Договором №430823 від 22.08.2023, що підтверджується підписаними обома Сторонами актами приймання виконаних будівельних робіт з 1 по 6 та актами на обладнання №2-1, 4-1, 5-1, 6-1 за грудень 2024 року.
Сторони домовились, що сума 2 950 000,00 грн. сплачена платіжними дорученнями №7846 від 03.10.2023 і №8441 від 27.10.2023, зараховується в якості оплати виконання робіт за актами приймання виконаних будівельних робіт з 1 по 6 та актами на обладнання №2-1, 4-1, 5-1, 6-1 за грудень 2024 року за Договором № 430823 від 22.08.2023 з призначенням платежу з моменту (дати) набрання сили цієї угоди (п. 3 Угоди).
Отже, за твердженням Позивача Відповідач роботи передбачені Договором№390823 від 15.08.2023 в обумовленими сторонами строки (до 31.10.2024) не виконав.
29.07.2025 Позивач направив Відповідачеві претензію за вих. №008.1-32/530 на суму 2 167 189,50 грн. у зв`язку з не виконанням робіт передбачених Договором.
Відповідач у відповіді на претензію від 01.08.2025 № 1-01/08 повідомив, що відповідно до Листа від Замовника №006-88/16 від 16.01.2025 "Щодо підписання угоди до Договору Підряду", а також самої Угоди "Про здійснення розрахунків за договором №430823 від 22.08.2023" - Сторони дійшли згоди вважати призначенням перерахуванню у розмірі 2 950 000, які були сплачені за Договором №390823 від 15.08.2023 у якості авансу, як оплатою за виконання робіт по Договору №430823 від 22.08.2023. Відповідно до п.7.7 Договору Сторони погодили, що у випадку неналежного виконання договірних зобов`язань Підрядником, Замовник в односторонньому порядку вираховує (утримує) суму штрафних санкцій/збитків, що підлягають сплаті Підрядником згідно умов Договору, із сум належних до оплати Підряднику за виконані ним Роботи. Сума такого утримання визначається на підставі пред`явленої Підряднику письмової угоди, складеної та підписаної Замовником, що не було зроблено Замовником під час оплати робіт за Договором №430823 від 22.08.2023. Остаточні акти приймання-передачі робіт були підписані Замовником без зауважень та будь-яких заперечень щодо строків або якості робіт.
З посиланням на п. 7.2. Договору, Позивач нарахував Відповідачеві 1 762 647,46 грн. – пені за період з 01.11.2024 по 31.12.2024 та 404 542,04 грн. - штрафу.
Наведені обставини стали причиною звернення Позивача з позовом та є предметом спору у даній справі.

Відмовляючи частково у позові, господарський суд виходив із того, що роботи за Договором підряду №390823 від 15.08.2023 (в редакції Додаткової угоди № 3 від 20.06.2024) мали бути виконані у строк до 31.10.2024. Проте, доказів закінчення робіт (завершення будівництва) у визначений строк, як того передбачає Договір та додатки до нього Відповідач не надав. При цьому, Угодою від 31.12.2024 про здійснення розрахунків за Договором № 430823 від 22.08.2023 сторони врегулювали лише фінансові питання, доказів, що Сторони не мають претензій щодо виконання робіт за Договором № 390823 від 15.08.2023 або, що зазначений Договір є припиненим, наведена Угода не містить. Отже, нарахована позивачем на підставі п. 7.2 Договору Відповідачеві неустойка, а саме 1 762 647,46 грн. – пені за період з 01.11.2024 по 31.12.2024 та 404 542,04 грн. – штрафу, є обґрунтованою і проведені розрахунки арифметично вірні.
В той же час, розглянувши клопотання відповідача про зменшення неустойки, надавши оцінку всім обставинам справи в їх сукупності, враховуючи інтереси обох сторін, виходячи із загальних засад, встановлених у ст. 3 ЦК України, суд дійшов висновку, про наявність підстав для зменшення розміру штрафних санкцій, які підлягають стягненню з Відповідача на 70%. З урахуванням чого, позовні вимоги задовольнив частково, присудивши до стягнення 528 794,24 грн.– пені, 121 362,61 грн. - штрафу, в решті вимог суд відмовив.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.
Предметом доказування в даній справі є невиконання Відповідачем умов Договору підряду, строк його дії, докази виконання робіт, наявність/відсутність підстав для застосування штрафних санкцій за порушення зобов`язань за договором; наявність/відсутність підстав для зменшення неустойки.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
З огляду на предмет договору №390823 від 15.08.2023, господарський суд дійшов правильного висновку, що він за своєю правовою природою є договором підряду, який підпадає під правове регулювання норм глави 61 розділу ІІІ Книги п`ятої Цивільного кодексу України.
Згідно з ч. 1, 2 ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.
Строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду (ч. 1 ст. 846 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 853 ЦК України замовник зобов`язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові.
Згідно з частиною першою статті 854 Цивільного кодексу України якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.
Відповідно до частини першої статті 875 Цивільного кодексу України за договором будівельного підряду підрядник зобов`язується збудувати і здати у встановлений строк об`єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов`язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов`язок не покладається на підрядника, прийняти об`єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх.
Договір будівельного підряду укладається на проведення нового будівництва, капітального ремонту, реконструкції (технічного переоснащення) підприємств, будівель (зокрема житлових будинків), споруд, виконання монтажних, пусконалагоджувальних та інших робіт, нерозривно пов`язаних з місцезнаходженням об`єкта (частина друга статті 875 Цивільного кодексу України).
Відповідно до умов пункту 5.1. договору строк початку виконання робіт - дата укладення цього договору. Строк (термін) виконання робіт, узгоджується замовником та підрядником в графіку виконання робіт, який є додатком № 2 до цього договору і його невід`ємною частиною. Строк (термін) закінчення робіт (завершення будівництва) - 20.12.2023.
У подальшому Додатковими угодами № 1 від 20.12.2023, № 2 від 27.03.2024, № 3 від 20.06.2024 (арк.с. 18-20 в томі 1) неодноразово погоджували зміни до пункту 5.1. договору щодо строку (терміну) закінчення робіт (завершення будівництва).
Так, Додатковою угодою № 3 від 20.06.2024 (арк.с. 20) сторони визначили кінцевий строк завершення робіт - 31.10.2024.
У пункті 5.19. договору сторони погодили, що після закінчення виконання робіт (етапів) підрядник зобов`язаний не пізніше 2-х робочих днів письмово повідомити замовника про готовність до здачі робіт (етапів).
Згідно із частиною 4 статті 882 Цивільного кодексу України передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами. У разі відмови однієї із сторін від підписання акта про це вказується в акті і він підписується другою стороною. Акт, підписаний однією стороною, може бути визнаний судом недійсним лише у разі, якщо мотиви відмови другої сторони від підписання акта визнані судом обґрунтованими.
Згідно зі статтею 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до частини 1 статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Крім того, згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
З огляду на встановлений у пункті 5.1. додаткової угоди № 3 від 20.06.2024 сторонами строк закінчення робіт, суд зазначає, що строк закінчення робіт є таким, що настав 31.10.2024, прострочення з 01.11.2024. 
Будь-яких доказів своєчасного виконання робіт за договором, а також об`єктивної неможливості своєчасного виконання згаданих робіт згідно вимог статей 13, 74 Господарського процесуального кодексу України відповідачем під час розгляду справи не надано, судом таких обставин не встановлено. 
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (пункт 3 частини першої статті 611 ЦК України).
Неустойкою (штрафом, пенею), за статтею 549 ЦК України, є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Згідно із статтею 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Згідно з частинами 1, 2 статті 551 Цивільного кодексу України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшеним у договорі, якщо таке збільшення не заборонено законом. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом.
Згідно зі статтями 1 та 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.
Так, відповідно до пункту 7.1 договору за невиконання або неналежне виконання договірних зобов`язань сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством та цим договором.
Згідно з умовами пункту 7.2. договору за порушення строків (термінів) виконання робіт (етапів) з підрядника стягується пеня у розмірі 0,5% вартості робіт, з яких допущено прострочення виконання, за кожний день прострочення, а за прострочення понад 30 днів додатково стягується штраф у розмірі 7% вказаної вартості.
Враховуючи порушення відповідачем зобов`язань за договором підряду №390823 від 15.08.2023 в частині своєчасного виконання робіт, позивач на підставі пункту 7.2. договору нарахував та заявив до стягнення з відповідача пеню за період прострочення з 01.11.2024 по 31.12.2024 в сумі 1 762 647,46 грн. та 404 542,04 грн. – штрафу у розмірі 7%.
Господарський суд, здійснивши перевірку розрахунку позивача дійшов вірного висновку, що він є арифметично правильним і відповідає заявленому періоду. 
При цьому, враховуючи доводи відповідача щодо непропорційності розміру заявленої до стягнення неустойки, фінансовий стан підприємства, а також принципи справедливості, розумності та співмірності відповідальності порушенню, господарський суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення клопотання відповідача про зменшення розміру неустойки, зменшивши її на 70%, до суми 528 794,24 грн.– пені, 121 362,61 грн. – штрафу, відповідно. 
Слід відзначити, що рішення суду першої інстанції оскаржується саме в частині зменшення пені, з приводу чого апеляційний господарський суд зазначає таке. 
Згідно ч. 3 ст. 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
При цьому колегія суддів наголошує, що неустойка має на меті, насамперед, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може становити непомірний тягар для боржника і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. 
Таку правову позицію викладено в Рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 № 7-рп/2013. 
Аналогічні висновки наведені у постанові Верховного Суду від 04.02.2020 у справі №918/116/19.
Крім цього, таку функцію, як сприяння належному виконанню зобов`язання, стимулювання боржника до належної поведінки, неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Неустойка не є каральною санкцією, а має саме компенсаційний характер (постанова Верховного Суду від 02.11.2022 у справі №910/14591/21).
Для того щоб неустойка не набула ознак каральної санкції діє правило частини третьої статті 551 ЦК України про те, що суд вправі зменшити розмір неустойки, якщо він є завеликим порівняно зі збитками, які розумно можна було б передбачити
У цих висновках апеляційний суд звертається до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної в постанові від 18.04.2023 у справі №199/3152/20 (провадження № 14-224цс21) з посиланням на висновки в постановах Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №902/417/18, (провадження № 12-79гс19) (пункт 8.24) та від 28.06.2019 у справі №761/9584/15-ц, (провадження № 14-623цс18) (пункт 85).
Виходячи з обставин даного спору, апеляційний суд вважає наявними підстави для зменшення розміру неустойки з огляду на наступне.
Так, положеннями статті 3 ЦК України регламентовано загальні засади цивільного законодавства, якими, згідно з пунктами 3, 6 частини першої цієї статті ЦК України, є свобода договору, справедливість, добросовісність та розумність.
Добросовісність є не тільки однією з основоположних засад цивільного законодавства, а також імперативним принципом щодо дій усіх учасників цивільних правовідносин (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України). Добросовісність - це відповідність дій учасників цивільних правовідносин певному стандарту поведінки, який характеризується чесністю, відкритістю, повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Тобто цивільний оборот ґрунтується на презумпції добросовісності та чесності учасників цивільних відносин, які вправі розраховувати саме на таку поведінку інших учасників, що відповідатиме зазначеним критеріям та уявленням про честь і совість.
Такий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.09.2022 у справі № 910/16579/20.
Отже, застосування неустойки має здійснюватися із дотриманням принципу розумності, добросовісності та справедливості.
А тому, в силу загальних засад справедливості, добросовісності, розумності, може бути застосований також закріплений законодавцем в статті 3 ЦК України принцип можливості обмеження свободи договору (статті 6, 627 цього Кодексу) і як норма прямої дії, і як безпосередній правовий засіб врегулювання прав та обов`язків у правовідносинах.
Колегія суддів зауважує, що господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань.
Отже, якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора.
У наведених висновках апеляційний суд звертається до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної в постанові від 18.03.2020 у справі №902/417/18.
Таким чином, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі вичерпного переліку обставин як підстав для зменшення судом розміру неустойки (частина третя статті 551 ЦК України) господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки (правова позиція Верховного Суду викладена в постанові від 26.08.2021 у справі № 911/378/17 (911/2223/20).
При вирішенні питання про зменшення пені суд бере до уваги також співвідношення розміру заборгованості боржника та розміру пені. Такий підхід є усталеним в судовій практиці (постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №902/417/18 та Верховного Суду від 23.09.2019 у справі №920/1013/18, від 26.03.2020 у справі №904/2847/19).
При цьому вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду (правова позиція Верховного Суду викладена в постанові від 04.06.2019 у справі № 904/3551/18).
Поряд з викладеним суддівська колегія зазначає, що у вирішенні судом питання про зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки підлягають врахуванню та оцінці на предмет підтвердженості та обґрунтованості як ті підстави для зменшення неустойки, що прямо передбачені законом (частина третя статті 551 ЦК України), так і ті, які хоча прямо і не передбачені законом, однак були заявлені як підстави для зменшення розміру неустойки та мають індивідуальний для конкретних спірних правовідносин характер.
Крім цього категорії "значно" та "надмірно", які використовуються в статті 551 ЦК України, є оціночними і мають конкретизуватися у кожному окремому випадку, з урахуванням того, що правила наведених статей направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, а також недопущення заінтересованості кредитора у порушенні зобов`язання боржником (висновок сформульований в постанові Верховного Суду від 14.07.2021 у справі № 916/878/20).
При цьому слід звернути увагу, що законодавець надає суду право зменшувати розмір неустойки, а не звільняти боржника від її сплати. Поряд з цим сукупність обставин у конкретних правовідносинах (формальні ознаки прострочення боржника, порушення зобов`язання з вини кредитора - стаття 616 ЦК України, тощо) можуть вказувати на несправедливість стягнення з боржника неустойки в будь-якому істотному розмірі. Визначення справедливого розміру неустойки належить до дискреційних повноважень суду.
Поряд з викладеним апеляційний суд зауважує, що при вирішенні спорів про стягнення неустойки судам належить відмежовувати вирішення питання про зменшення розміру неустойки від вирішення питання про її необґрунтованість (повністю або в частині) внаслідок невідповідності розміру неустойки вимогам закону - зокрема, у разі, якщо за порушення умов зобов`язання застосовується неустойка.
Таким чином, у разі зменшення розміру неустойки суд ухвалює рішення про часткове задоволення позову (та відмову у задоволенні решти вимог - щодо частини, на яку неустойку зменшено), тоді як у разі необґрунтованості розміру неустойки (повністю або частково), суд може ухвалити рішення про відмову у задоволенні позову повністю або частково, в залежності від розміру необґрунтованої частини неустойки.
Також відмінність полягає у мотивах суду при прийнятті відповідного рішення, яке мотивується або зменшенням розміру неустойки або її необґрунтованістю в повному обсязі або в частині суми.
Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 19.01.2024 по справі №911/2269/22.
Відповідно до встановлених у справі №904/4730/25 обставин заявлена позивачем до стягнення сума штрафу була нарахована за порушення умов укладеного між сторонами Договору підряду № 390823 від 15.08.2023, зокрема порушення полягало у неналежному виконанні відповідачем (боржником) договірного зобов`язання. 
Між тим, апеляційний суд бере до уваги, що згідно п.4.1 Договору, Позивачем перераховано попередню оплату за виконання робіт у розмірі 2 950 00,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням №7846 від 03.10.2023, в т.ч. ПДВ, та 1 180 000 грн., в т.ч. ПДВ, що підтверджується платіжним дорученням №8441 від 27.10.2023, що разом становить 2 950 000,00 грн.
В подальшому Сторони домовились про зміну призначення платежу у платіжних дорученнях №7846 від 03 жовтня 2023 року та №8441 від 27 жовтня 2023 року, спрямувавши відповідні кошти на оплату фактично виконаних робіт за іншим договором, укладеним між Позивачем та Відповідачем, а саме – Договір підряду №430823 від 22.08.2023.
31.12.2024 сторонами укладена угода про здійснення розрахунків за договором №430823 від 22.08.2023. 
Пунктом 2 угоди сторони погодились змінити призначення перерахування коштів (предмет оплати) за платіжними дорученнями № 7846 від 03.10.2023, № 8441 від 27.10.2023 на загальну суму 2 950 000,00 грн, у тому числі ПДВ 491 666,67 грн та вважати суму коштів у розмірі 2 950 000,00 грн, у тому числі ПДВ 491 666,67 грн оплатою за виконання робіт по об`єкту: “Реконструкція ПЛ-0,4 кВ ТП-258 із заміною неізольованого проводу на СІП з реконструкцією ТП-258 за адресою: вул. Ігоря Сікорського, 267 в м. Запоріжжя”, які виконані на підставі договору № 430823 від 22.08.2023, що підтверджується підписаними обома сторонами актами приймання виконаних будівельних робіт з 1 по 6 та актами на обладнання № 2-1, 4-1, 5-1, 6-1 за грудень 2024 року. 
Так, сума основного зобов`язання (загальна ціна) договору становить 5 779 172,00 грн з урахуванням ПДВ (п. 3.1 Договору, в редакції Додаткової угоди №4 від 02.07.2024), а отже неустойка у розмірі 2 167 189,50грн становить 37,5% від суми основного зобов`язання.
Водночас, слід звернути увагу на складові ціни Договору (Додаток №1 до Договору, в редакції Додаткової угоди №4 від 02.07.2024), а саме:
- кошторисний прибуток – 70 208,07 грн;
- прямі і загальновиробничі витрати (заробітна плата будівельників, монтажників, вартість матеріальних ресурсів, вартість експлуатації машин) – 4 228 007,29 грн;
- витрати з придбання та доставки устаткування – 480 929,46 грн;
- покриття адміністративних витрат – 36 831,85 грн;
- податок на додану вартість – 867 009,44 грн
Отже, розмір заявлених штрафних санкцій – 2 167 189,50 грн – у 30,87 рази перевищує очікуваний прибуток за Договором (70 208,07 грн). Тобто очікуваний прибуток Відповідача фактично складає лише 3,24% від суми штрафу, що свідчить про непропорційно великий розмір штрафних санкцій.
Колегія суддів наголошує на тому, що розмір неустойки, до якого суд її зменшує (на 90%, 70 % чи 50 % тощо), у кожних конкретно взятих правовідносинах (справах) також має індивідуально-оціночний характер, оскільки цей розмір (частина або процент, на які зменшується неустойка), який обумовлюється встановленими та оціненими судом обставинами у конкретних правовідносинах, визначається судом у межах дискреційних повноважень, наданих суду відповідно до положень частини третьої статті 551 ЦК України, тобто у межах судового розсуду.
Також щодо підстав для зменшення неустойки, апеляційний суд виходить з того, що позивач не надав суду належних та допустимих доказів наявних матеріальних збитків у зв`язку із порушенням відповідачем умов договору, тому колегія суддів повторно наголошує, що стягнення з відповідача штрафу є мірою відповідальності останнього за порушення, а не способом збагачення іншої сторони, а стягнений розмір штрафу є справедливим у відношенні до обох сторін договору та є стимулом для відповідача не здійснювати в подальшому порушень договірних зобов`язань (превентивна функція неустойки), а для позивача - достатнім для компенсування його очікувань від належного виконання відповідачем своїх договірних зобов`язань.
Таким чином, в питаннях підстав для зменшення розміру неустойки правовідносини у кожному спорі про її стягнення є відмінними, оскільки кожного разу суд, застосовуючи дискрецію для вирішення цього питання, виходить з конкретних обставин, якими обумовлене зменшення штрафних санкцій, які водночас мають узгоджуватись з положенням статті 233 ГК України і частині третій статті 551 ЦК України, а також досліджуватись та оцінюватись судом в порядку статей 86, 210, 237 ГПК України.
Такий підхід є усталеним в судовій практиці, зокрема Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду (постанови від 11.07.2023 у справі № 914/3231/16, від 10.08.2023 у справі № 910/8725/22, від 26.09.2023 у справі № 910/22026/21, від 02.11.2023 у справі № 910/13000/22, від 07.11.2023 у справі № 924/215/23, від 09.11.2023 у справі № 902/919/22).
Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що в даному випадку є наявні обставини, за яких господарський суд може зменшити неустойку на 70% (частина третя статті 551 ЦК України), з огляду на те, що зменшення заявленої до стягнення суми неустойки з заявлених до стягнення позивачем 2 167 189,50 грн (з яких: пеня у розмірі 1 762 647,46 грн та штраф у розмірі 404 542,04 грн.) до 650 156,85 грн. (а саме пені у розмірі 528 794,24 грн та штрафу в розмірі 121 362,61 грн.) внаслідок порушення відповідачем у вказаній справі своїх зобов`язань за договором не призвело до безповоротних негативних наслідків для позивача.
Зменшуючи у цій справі розмір штрафних санкцій, суд першої інстанції виходив з неспівмірності заявленої до стягнення суми пені, оскільки наслідки невиконання боржником (Відповідачем) зобов`язання вочевидь більш вигідні для кредитора, ніж належне виконання такого зобов`язання.
При цьому суд зважає на те, що значне зменшення розміру штрафних санкцій нівелюватиме саме призначення пені, як відповідальності за порушення грошового зобов`язання, що має на меті захист прав та інтересів кредитора у зв`язку з порушенням його права на своєчасне (у строки, передбачені договором) отримання грошових коштів за надані ним послуги. Зазначений висновок міститься у постанові Верховного Суду від 04.02.2020 у справі № 918/116/19.
У даному випадку судом також було враховано інтереси позивача, який мав правомірні очікування щодо виконання робіт у повному обсязі та у строки, узгоджені сторонами в договорі, а також те, що діяльність Акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго" має важливе значення для надійного і безпечного функціонування енергетичної системи.
Отже, беручи до уваги правове призначення штрафних санкцій, надаючи оцінку всім описаним вище обставинам справи в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо наявності підстав для зменшення загальної сум пені по договору до суми 650 156,85 грн. (а саме пені у розмірі 528 794,24 грн та штрафу в розмірі 121 362,61 грн.).
З огляду на всі обставини справи в їх сукупності, таке зменшення розміру пені апеляційний господарський суд вважає розумним та оптимальним балансом інтересів сторін у спорі та таким, що запобігатиме настанню негативних наслідків як для позивача, так і для відповідача.
Отже, апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для зменшення пені до 650 156,85 грн. (а саме пені у розмірі 528 794,24 грн та штрафу в розмірі 121 362,61 грн.).
Враховуючи викладене, апеляційним господарським судом відхиляються аргументи скаржника щодо відсутності виняткових обставин у даній справі, а також щодо невірного застосування судом першої інстанції статті 551 Цивільного кодексу України. 

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Згідно із ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Звертаючись із апеляційною скаргою, Скаржник не спростував наведених висновків суду першої інстанції та не довів неправильного застосування судом норм матеріального і процесуального права, як необхідної передумови для зміни чи скасування прийнятого ним судового рішення.
З урахуванням викладеного, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення місцевого господарського суду у даній справі має бути залишено без змін.
У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, на підставі ст. 129 ГПК України, покладаються на Скаржника.
Керуючись ст. ст. 269, 275, 276, 282-284 ГПК України, суд, 
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "ЗАПОРІЖЖЯОБЛЕНЕРГО" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 27.11.2025 у справі №904/4730/25 - залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 27.11.2025 у справі №904/4730/25 – залишити без змін.
Судові витрати Акціонерного товариства "ЗАПОРІЖЖЯОБЛЕНЕРГО" за подання апеляційної скарги на рішення суду покласти на заявника апеляційної скарги.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови виготовлено і підписано 09.07.2026.

Головуючий суддя О.Г. Іванов

Суддя М.О. Дармін

Суддя  А.Є. Чередко