ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2026 року
м. Київ

справа № 2-792/11
провадження № 61-860св26

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: 
судді-доповідача - Ситнік О. М.
суддів: Ігнатенка В. М., Карпенко С. О., Мартєва С. Ю., Фаловської І. М. 

розглянув у порядку спрощеного позовного провадженнякасаційнускаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Пащенко Вікторії Ігорівни на постанову Дніпровського апеляційного суду від 17 грудня 2025 року в складі колегії суддів Пищиди М. М., Ткаченко І. Ю., Свистунової О.В.

у справі за скаргою Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» на дії державного виконавця, заінтересовані особи: ОСОБА_2 , державний виконавець Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах м. Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Корнієнко Наталія Анатоліївна, та 

ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст вимог скарги

У квітні 2025 року Акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк України» (далі - АТ «Державний експортно-імпортний банк України») звернулося до суду зі скаргою, в якій просило:
- скасувати постанову державного виконавця Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах 
м. Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Корнієнко Н. А. (далі - державний виконавець Корнієнко Н. А.) про повернення виконавчого документа стягувачу від 28 березня 2025 року у виконавчому провадженні № НОМЕР_1;
- зобов`язати державного виконавця Корнієнко Н. А. вжити належних і повних дій для виконання виконавчого листа у виконавчому провадженні № НОМЕР_1.

Скарга мотивована тим, що постанова про повернення виконавчого документа стягувачу винесена з посиланням на пункт 9 частини першої статті37 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження»  (далі - Закон № 1404-VIII) без вчинення всіх можливих виконавчих дій, а саме: боржника не викликали для надання декларації і пояснень; відсутній акт державного виконавця про вчинення перевірки майнового стану боржника за адресою реєстрації і фактичного проживання; виконавецьне оголошував боржника у розшук; не проведено перевірки майнового стану родини боржника для встановлення, чи не відбувається приховування майна боржника; не проводився примусовий привід боржника; не встановлювалася інформація, чи перебуває боржник в країні чи за межами країни; виконавцем не звернуто стягнення на заробітну плату. Державним виконавцем не виконані усі дії, необхідні для висновку про те, що у результаті вжитих виконавцем заходів неможливо встановити особу боржника. Також не зазначено державним виконавцем,у якій частині встановлюється мораторій стосовно конкретного боржника.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

13 травня 2025 року ухвалою Новокодацького районного суду м. Дніпра скаргу 
АТ «Державний експортно-імпортний банк України» задоволено. Визнано неправомірними дії державного виконавця Корнієнко Н. А. щодо повернення виконавчого документа стягувачу згідно з пунктом 9 частини першої статті 37 Закону № 1404-VIII у виконавчому провадженні № НОМЕР_1. Скасовано постанову державного виконавця Корнієнко Н. А. від 28 березня 
2025 року про повернення виконавчого документа стягувачу у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 та зобов`язано державного виконавця вжити належних дій для виконання рішення суду.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що надані матеріали виконавчого провадження підтверджують невжиття державним виконавцем належних заходів під час здійснення виконавчого провадження, а саме: не дотримано періодичності подання запитів з метою отримання інформації про доходи боржника; не вчинено ряду дій, таких як проведення відповідних заходів щодо розшуку цінностей,звернення до суду для застосування приводу до боржника; звернення до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду боржника за межі України, звернення на заробітну плату та інші.

17 грудня 2025 року постановою Дніпровського апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задоволено частково. Ухвалу Новокодацького районного суду м. Дніпра від 13 травня 2025 року скасовано та ухвалено нове судове рішення з тих підстав, що суд першої інстанції розглянув справу без належного повідомлення ОСОБА_2 . Скаргу АТ «Державний експортно-імпортний банк України» задоволено. Визнано неправомірними дії державного виконавця Корнієнко Н. А. щодо повернення виконавчого документа стягувачу згідно з пунктом 9 частини першої статті 37 Закону № 1404-VIIIу виконавчому провадженні № НОМЕР_1. Скасовано постанову державного виконавця Корнієнко Н. А. від 28 березня 2025 року про повернення виконавчого документа стягувачу у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 та зобов`язано державного виконавця вжити належних дій для виконання рішення суду.
Апеляційний суд керувався тим, що суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок про задоволення скарги, оскільки з доказів, наданих заявником та матеріалів виконавчого провадження, вбачається, що виконавцем не вжито всіх належних заходів для здійснення заходів примусового виконання рішення у справі.Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції про те, що оскаржувана постанова про повернення виконавчого документа стягувачу є неправомірною. Однак матеріали справи не містять доказів про належне повідомлення судом першої інстанції Галюка К. В. у справі про час і місце судового засідання щодо розгляду скарги на дії та рішення державного виконавця. За наведених обставин апеляційний суд скасував оскаржувану ухвалу із постановленням нового судового рішення - про задоволення скарги АТ «Державний експортно-імпортний банк України» на дії та рішення державного виконавця.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
19 січня 2026 року представник ОСОБА_1 - адвокат Пащенко В. І. через систему «Електронний суд» подала до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Дніпровського апеляційного суду від 17 грудня 2025 року, в якій просить її скасувати, направити справу для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга мотивована тим, що суд провів розгляд справи без участі представника сторони, яка перебувала у стані тимчасової непрацездатності. Апеляційний суд послався на неможливість встановити, кому належить медичний висновок від 15 грудня 2025 року № 1111-Х7Т4-АТ92-578Е. Однак суд не міг не знати, що наразі медичний висновок про непрацездатність формується без персональних даних пацієнта, проте, особа, якій надано номер медичного висновку, самостійно може перевірити його чинність на офіційному інтернет-сайті застосунку «Дія». Іншої процедури чинним законодавством не передбачено. 
Апеляційний суд залишив поза увагою те, що скарга АТ «Державний експортно-імпортний банк України» на дії державного виконавця не відповідала вимогам статті 43 Цивільного процесуального кодексу (далі - ЦПК) України, до матеріалів скарги не долучено доказів її направлення на адресу сторони в справі № 2-792/11 - відповідача ОСОБА_1 , а, отже, скарга підлягала поверненню без розгляду на підставі статті 183 ЦПК України. 
Справу розглянуто неповноважним складом суду. У справі № 2-792/11 09 липня 2024 року визначено склад Новокодацького районного суду м. Дніпра - «головуючий суддя (суддя-доповідач): Оксана Олександрівна Костромітіна». Проте ухвала Новокодацького районного суду м. Дніпра від 13 травня 2025 року в справі 2-792/11 прийнята Новокодацьким районний судом м. Дніпра в складі головуючого судді Бізяєвої Н. О. Автоматизований розподіл скарги проводився за наявності судді Костромітіної О. О. Відповідно до вимог підпункту 2.3.39.10 пункту 2.3.39 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 11 листопада 2024 року № 39 (далі - Положення про АСДС), передача судової справи раніше визначеному судді, судді-доповідачу проводиться щодо заяви та клопотання з процесуальних питань, пов`язаних із виконанням судових рішень, подані до суду, що розглядав справу. Отже, скарга АТ «Державний експортно-імпортний банк України» підлягала переданню раніше визначеному складу суду Новокодацького районного суду м. Дніпра, а саме судді Костромітіній О. О. З огляду на викладене ухвала Новокодацького районного суду м. Дніпра від 13 травня 2025 року в справі № 2-792/11 прийнята з порушенням норм процесуального права, оскільки справу розглянуто неповноважним складом суду - її передано на розгляд судді з порушенням встановленого порядку розподілу судових справ, а Дніпровський апеляційний суд зазначеним доводам та обставинам не надав оцінки, чим допустив порушення норм процесуального права. 
Позиція інших учасників справи
У відзиві на касаційну скаргу АТ «Державний експортно-імпортний банк України»зазначає, що коли рішення ухвалено на користь кількох позивачів чи проти кількох відповідачів суд має право за заявою стягувачів видати кілька виконавчих листів, точно зазначивши, яку частину рішення треба виконати за кожним виконавчим листом. У цій справі скарга АТ «Укрексімбанк» на рішення державного виконавця стосується скасування постанови державного виконавця виключно щодо боржника    ОСОБА_3 , то сторонами розгляду справи є орган виконання рішення, боржник ОСОБА_2  як особа,на яку видано виконавчий лист і стосовно якої здійснювалися виконавчі дії, а також стягувач, томудо скарги було додано підтвердження її направлення всім зазначеним вище учасникам справи, тому відкриття провадження і розгляд скарги вчинено з дотриманням визначеності кола осіб. На ОСОБА_1 було видано інший, окремий виконавчий документ і стосовно неї вчиняються у межах іншого виконавчого провадження виконавчі дії, тому є безпідставним твердження заявниці стосовно необхідності направлення скарги ОСОБА_1 і її інформування про розгляд справи. 
ОСОБА_1 вважає, що всі скарги, заяви в справі 2-792/11 повинні слухатися саме суддею  ОСОБА_4 , яка розглядала одну із скарг АТ «Державний експортно-імпортний банк України», однак суддя, який прийняв рішення по суті спору щодо стягнення заборгованості, а саме ОСОБА_5  вже тривалий час не працює, а, отже, всі питання, які вирішуються у судовому порядку на етапі виконавчого провадження, потрібно вирішувати за допомогою авторозподілу справи між іншими суддями, які нині працють з врахуванням, що суддя, який виніс основне рішення, вже не працює, а не закріпляти за суддею, який розглядав одну із скарг у 2025 році.
Уапеляційній і касаційній скаргах взагалі відсутні зазначення, чим саме порушуються права заявників, а, враховуючи, що рішення суду з 2011 року залишається невиконаним, то банк уважає подання скарги діями, вчиненими із зловживанням правом, спрямованими на затягування процесу виконання рішення суду. 
У разі перебування в стані тимчасової непрацездатностіпредставник   ОСОБА_2 ,  ОСОБА_1 могла подати заяву про участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції або у письмовому вигляді зазначити обставини справи, які планувала повідомити суду у судовому засіданні і раніше у письмовому вигляді не подала, але навіть у касаційній скарзі нових обставин не зазначено, які начебто суд не дослідив і не звернув увагу, а лише відкладення просто для формальної участі у засіданні. Оскільки відкладенням розгляду справи відстрочується і затягується процес виконання рішення суду органами виконавчої служби, це вже є порушенням прав стягувача на отримання виконання рішення суду своєчасно.
Фактичні обставини справи, встановлені судами 
Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 лютого 2011 року стягнуто солідарно із ОСОБА_2 , ОСОБА_6 на користь Публічного акціонерного товариства (далі - ПАТ) «Державний експортно-імпортний банк України» заборгованість: за кредитним договором від 27 липня 2006 року № 5006С19 у розмірі 398 105,76 грн; за кредитним договором від 26 грудня 2007 року № 50207С11 у розмірі 250 113,34 грн; за кредитним договором від 29 травня 2008 року № 50208С20 у розмірі 205 031,62 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_6 на користь ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» судові витрати. 
Заочне рішення суду від 25 лютого 2011 року набрало законної сили, у зв`язку із чим було видано виконавчий лист, який перебуває на виконанні у Другому Правобережному відділі державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах м. Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) за номером виконавчого провадження № НОМЕР_1, про стягнення заборгованості з ОСОБА_2 на користь ПАТ Державний експортно-імпортний банк України».
Постановою державного виконавця від 28 березня 2025 року виконавчий документ було повернуто стягувачу на підставі пункту 9 частини першої статті 37 Закону № 1404-VIII. 
Позиція Верховного Суду
Касаційні провадження в справі відкрито з підстави, передбаченої пунктом 2 частини першої статті 389 ЦПК України.
Згідно з пунктом 2 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі в справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку. 
Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права (частина друга статті 389 ЦПК України).
Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду вивчив матеріали справи, перевірив доводи касаційної скарги, відзиву та виснував, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав. 
Мотиви, якими керується Верховний Суд, та застосовані норми права 
Верховний Суд, оцінюючи доводи касаційної скарги, першочерговонадає оцінку доводам щодо порушення судом норм процесуального права, які згідно з частиною першою статті 411 ЦПК України є обов`язковою підставою для скасування судового рішення з направленням справи на новий розгляд.

Касаційна скарга мотивована, зокрема, тим, що апеляційний суд розглянув справу без участі представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - адвоката Пащенко В. В., яка перебувала у стані тимчасової непрацездатності.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 411 ЦПК України судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо справу розглянуто за відсутності будь-кого з учасників справи, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою. 

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Конституційний Суд України в Рішенні від 11 грудня 2007 року № 11-рп/2007 зазначив, що належний перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина (абзац третій підпункту 3.1. пункту 3 мотивувальної частини).

Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважив, що право на публічний розгляд, передбачене пунктом 1 статті 6 Конвенції, становить фундаментальний принцип, та має на увазі зокрема право на «усне слухання». При цьому право на публічний розгляд було б позбавлене сенсу, якщо сторона у справі не була повідомлена про слухання таким чином, щоб мати можливість брати участь в ньому, якщо вона вирішила здійснити своє право на явку до суду, встановлене національним законом. В інтересах здійснення правосуддя сторона спору повинна бути викликана в суд таким чином, щоб знати не тільки про дату і місце проведення засідання, але й мати достатньо часу, щоб встигнути підготуватися до справи (Trudov v. Russia, № 43330/09, § 24, 27, рішення від 13 грудня 2011 року).

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. 

Згідно з частинами першою, другою статті 211 ЦПК України розгляд справи відбувається в судовому засіданні. Про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи.

Ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом (частина перша статті 8 ЦПК України).

У цій справі стягувач у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 - АТ «Державний експортно-імпортний банк України» звернувся до суду зі скаргою на рішення та бездіяльність державного виконавця Корнієнко Н. А., заінтересована особа - ОСОБА_2 , оскільки зазначене виконавче провадження відкрито лише стосовно цього боржника. 
ОСОБА_1 приєдналася до справи на стадії апеляційного провадження як заявниця за апеляційною скаргою, вона є солідарним боржником за рішенням суду про стягнення кредитної заборгованості, на її права й обов`язки як солідарного боржника впливає обсяг виконання рішення суду  ОСОБА_2 .
Судове засідання в апеляційному суді було призначено на 17 грудня 2025 року. 
Відповідно до матеріалів справи адвокат Пащенко В. В., яка представляла інтереси ОСОБА_1 , ОСОБА_2 у суді апеляційної інстанції, 16 грудня 2025 року через підсистему «Електронний суд» звернулася до апеляційного суду з клопотанням про відкладення (перенесення) розгляду справи, призначеного на 17 грудня 2025 року, пославшись на перебування у стані тимчасової непрацездатності. 
Стосовно заявленого клопотання апеляційний суд зазначив, що до клопотання про відкладення розгляду справи додано медичний висновок від 15 грудня 2025 року № 1111-Х7Т4-АТ92-578Е, з якого неможливо встановити, кому саме надано медичний висновок про непрацездатність. Враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, період знаходження справи на розгляді у суді, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, створення судом під час розгляду цієї справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, викладення сторонами своєї правової позиції у заявах по суті справи, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, апеляційний суд визнав необхідним відхилити клопотання про відкладення розгляду справи.
Однак з такими висновками погодитися не можна. 
Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданим доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивною не залежали від нього (частини друга, третя статті 367 ЦПК України).
Згідно із частиною третьою статті 368 ЦПК України розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу. 
Статтею 372 ЦПК України передбачено наслідки неявки в судове засідання учасників справи.
Відповідно до статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Отже, з урахуванням конкретної ситуації у справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду (див. постанову Верховного Суду від 15 липня 2024 року в справі № 447/852/23).
Аналіз процесуальних норм свідчить, що у випадку, коли особа була належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, але суд не розглянув її клопотання про відкладення або без належного обґрунтування відмовив у його задоволенні, питання про наслідки такого процесуального порушення та можливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні повинно вирішуватися з урахуванням обставин конкретної справи. 
З огляду на принципи рівності сторін судочинства та їх змагальність, а також беручи до уваги межі перегляду справи апеляційним судом, вирішальним у цьому контексті є те, чи призвело таке процесуальне порушення до ситуації, за якої сторона була позбавлена розумної можливості ефективно представляти свою справу, будучи поставленою у суттєво невигідне становище порівняно з її опонентом. 
Забезпечити справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб можливо лише в умовах рівності усіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається заявник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо:
1) суд не дослідив зібраних у справі доказів, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 цього Кодексу; або
2) суд розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження; або
3) суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; або
4) суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.

Стаття 6 Конвенції гарантує не право бути особисто присутнім у судовому засіданні під час розгляду цивільної справи, а більш загальне право ефективно представляти свою справу в суді та на рівність у користуванні правами з протилежною стороною, передбаченими принципом рівності сторін. Пункт 1 статті 6 Конвенції надає державам можливість на власний розсуд обирати засоби гарантування цих прав сторонам провадження (пункт 86 рішення ЄСПЛ у справі «Варданян та Нанушян проти Вірменії»).

Принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в менш сприятливе становище у порівнянні з опонентом (пункт 72 рішення ЄСПЛ у справі «Кресс проти Франції», пункт 26 рішення ЄСПЛ у справі «Бартая проти Грузії»).

Принцип змагальності процесу означає, що кожній стороні повинна бути надана можливість ознайомитись з усіма доказами та зауваженнями, наданими іншою стороною, і відповісти на них (пункт 63 рішення ЄСПЛ у справі «Руїс-Матеос проти Іспанії»).

ЄСПЛ тлумачить норми Конвенції та здійснює свій контроль із дотриманням принципів субсидіарності та меж розсуду держави. Якщо національна правова система перекриває доступ до суду, Суд має перевірити, чи виправдовує характер спору незастосування гарантій, передбачених статтею 6 Конвенції, чи положення національного законодавства не обмежують право на доступ до суду непропорційно, на порушення вимог щодо справедливого судового розгляду. 

ЄСПЛ, оцінюючи звернення осіб з приводу ймовірнісних помилок у правозастосуванні вищими судовими інстанціями України, відмовляв у предметному дослідженні, чи належним чином застосовувались відповідні норми національним судом, оскільки такі, на його думку, є більш компетентними тлумачити норми національного процесуального законодавства (пункт 37 рішення ЄСПЛ у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України» від 21 грудня 2010 року).

У національному процесуальному законодавстві рівність усіх учасників процесу перед законом і судом, їх змагальність та диспозитивність реалізуються, шляхом надання особам, які беруть участь у справі, рівних прав щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, до яких, зокрема, віднесено право знати про дату, час і місце судового розгляду справи, про всі судові рішення, які ухвалюються у справі та стосуються їхніх інтересів, брати участь у справі самостійно або через представника, а також право давати усні та письмові пояснення, доводи та заперечення, доводити ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, тощо.

Ураховуючи, що стаття 6 Конвенції та національне процесуальне законодавство не гарантують право на особисту присутність у суді, але закріплюють право ефективно представляти свою справу в суді, маючи рівні процесуальні можливості з протилежною стороною, при оцінці наслідків порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права щодо нерозгляду клопотання про відкладення справи суд має проаналізувати, чи таке порушення обмежило право особи на доступ до правосуддя.

Зокрема, апеляційний суд може брати до уваги поважність причин неявки, на які посилався учасник справи; чи подавались аналогічні клопотання раніше; чи відбувався розгляд справи з участю іншої сторони; чи була сторона представлена у судовому засіданні представником; чи мав можливість відсутній учасник довести до відома суду свою позицію;значення відповідного судового засідання для результату розгляду справи та чи досліджувались у ньому докази, які не були подані до суду першої інстанції; чи можливо виправити допущене порушення в суді касаційної інстанції тощо.

У випадку, коли сукупність обставин свідчить про те, що проведення судом апеляційної інстанції судового засідання за відсутності учасника справи фактично позбавило його можливості ефективно представити свою позицію, такі порушення норм процесуального права унеможливлюють встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, таке судове рішення підлягає скасуванню на підставі частини третьої статті 411 ЦПК України.

Такі висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 липня 2026 року в справі № 757/52615/21-ц (провадження № 14-64цс25). 

Крім того, право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України та передбачає можливість кожної особи вільно обирати захисника, отримувати консультації, складати процесуальні документи та бути представленим у судах.
Стосовно обставин цієї справи колегія суддів зауважує, що посилання апеляційного суду на те, що адвокат Пащенко В. В. не надала доказів, необхідних для ідентифікації її як особи, якій видано медичний висновок про тимчасову непрацездатність від 15 грудня 2025 року № 1111-Х7Т4-АТ92-578Е, є безпідставними, адже у медичному висновку вказано реєстраційний номер облікової картки платника податків (т. 2, а. с. 35), який повністю співпадає з таким же номером адвоката Пащенко В. І. в ордері на надання правничої (правової) допомоги (т. 2, а. с. 32). 
Відповідно до пункту 5 розділу І Порядку формування медичних висновків про тимчасову непрацездатність в Реєстрі медичних висновків в електронній системі охорони здоров`я, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 01 червня 2021 року № 1066 формування медичних висновків в Реєстрі медичних висновків в електронній системі охорони здоров`я (далі - Реєстр) ідентифікованим пацієнтам здійснюється лікуючим лікарем суб`єкта господарювання при пред`явленні паспорта чи іншого документа, що засвідчує особу непрацездатного, відповідно до вимог Закону України«Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус», і не може бути платною послугою в суб`єктів господарювання незалежно від форми власності. Формування медичних висновків у Реєстрі здійснюється лише у випадках наявності в Реєстрі пацієнтів відомостей про реєстраційний номер облікової картки платника податків або відмітки про відмову від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків для пацієнта та/або непрацездатної особи, які досягли 14 років.
З огляду на унікальність реєстраційного номеру облікової картки платника податків, належність медичного висновку про тимчасову непрацездатність від 15 грудня 2025 року № 1111-Х7Т4-АТ92-578Е саме  Пащенко В. І. є достовірно встановленою, однак апеляційний суд не оцінив указану обставину на предмет поважності неявки в судове засідання 17 грудня 2025 року. 
Не дав оцінки апеляційний суд і тому, чи така неявка не перешкоджала ОСОБА_1 і ОСОБА_2 висловити свою позицію в справі, ураховуючи, що ОСОБА_1 не була учасником справи в суді першої інстанції та приєдналась до її розгляду лише на стадії апеляційного провадження. 
Призначивши розгляд справи на 17 грудня 2025 року, апеляційний суд цього ж дня розглянув її по суті без оцінки неможливості представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 з`явитися до суду та без надання заявникам часу скористатися правовою допомогою іншого адвоката. 
За таких обставин касаційна скарга підлягає задоволенню, постанова апеляційного суду скасуванню, а справа - передачі на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Верховний Суд скасовує судове рішення з процесуальних підстав, тому по суті скарги на дії державного виконавця справа не переглядається.
Щодо іншої обов`язкової підстави касаційного оскарження, Верховний Суд зазначає таке. 
У касаційній скарзі також зазначено, що справу розглянуто неповноважним складом суду, оскільки в справі № 2-792/11 09 липня 2024 року визначено склад Новокодацького районного суду м. Дніпра - «головуючий суддя (суддя-доповідач): Оксана Олександрівна Костромітіна». Проте ухвала Новокодацького районного суду м. Дніпра від 13 травня 2025 року в справі № 2-792/11 прийнята Новокодацьким районний судом м. Дніпра в складі головуючого судді Бізяєвої Н. О. Автоматизований розподіл скарги проводився за наявності судді Костромітіної О. О. Відповідно до вимог підпункту 2.3.39.10 пункту 2.3.39 Положення про АСДС, передача судової справи раніше визначеному судді, судді-доповідачу проводиться щодо заяви та клопотання з процесуальних питань, пов`язаних із виконанням судових рішень, подані до суду, що розглядав справу. Отже, скарга АТ «Державний експортно-імпортний банк України» підлягала переданню раніше визначеному складу суду Новокодацького районного суду м. Дніпра, а саме судді Костромітіній О. О. З огляду на викладене ухвала Новокодацького районного суду м. Дніпра від 13 травня 2025 року в справі 2-792/11 прийнята з порушенням норм процесуального права, оскільки справу розглянуто неповноважним складом суду - її передано на розгляд судді з порушенням встановленого порядку розподілу судових справ, а Дніпровський апеляційний суд зазначеним доводам та обставинам не надав оцінки, чим допустив порушення норм процесуального права. 
Колегія суддів уважає безпідставними наведені доводи, з огляду на таке. 
Згідно з постановою Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2024 року в справі № 921/357/20 (провадження № 12-48гс24) виконавче провадження є однією зі стадій судового провадження, яка завершує його. Ця стадія розпочинається з набранням судовим рішенням законної сили або за інших умов, установлених законом. Стадія виконання судового рішення перебуває поза межами розгляду справи по суті.
У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 травня 2025 року в справі № 176/1715/23 (провадження № 61-13883сво24) стадія судового контролю за виконанням судових рішень є наслідком виконання або невиконання судового рішення як завершальної стадії судового процесу. Судовий контроль за виконанням судових рішень має свої властивості, що відрізняються від розгляду справ в порядку позовного, окремого та наказного проваджень. Предметом судового розгляду в таких справах є додержання вимог законодавства про виконавче провадження державними виконавцями, іншими посадовими особами органу державної виконавчої служби або приватними виконавцями.
Відповідно до вимог підпункту 2.3.39.10 пункту 2.3.39 Положення про АСДС передача судової справи раніше визначеному судді, судді-доповідачу проводиться щодо заяв та клопотань з процесуальних питань, пов`язаних із виконанням судових рішень, подані до суду, що розглядав справу. 
Заочне рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 лютого 2011 року по суті спору ухвалено суддею Шавулою В. С., яка у червні 2020 року припинила свої повноваження у зв`язку з відставкою. 
За змістом пункту 2.3.41 Положення про АСДС у разі відсутності раніше визначеного в судовій справі головуючого судді (судді-доповідача) у випадках, передбачених підпунктами 2.3.39.1-2.3.39.19, підпунктом 2.3.39 пункту 2.3 цього Положення, такі судові справи та матеріали підлягають автоматизованому розподілу за правилами, визначеними Засадами використання автоматизованої системи документообігу суду.
Засади використання автоматизованої системи документообігу суду (далі - Засади) затверджені рішенням зборів Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 березня 2025 року.
Відповідно до підпункту 5.6.1 пункту 5.6 Засад передача судової справи раніше визначеному судді проводиться у відповідності до вимог п. 2.3.39 Положення про АСДС, з урахуванням таких особливостей, зокрема: матеріали (заяви, клопотання), передбачені пунктом 2.3.39 Положення, які надійшли по справам, що розглянуті у період відсутності автоматизованої системи документообігу суду (до 01 січня 2011 року), реєструються в автоматизованій системі документообігу суду, як окремі заяви та передаються раніше визначеному головуючому судді по справі шляхом додавання Протоколу передачі раніше визначеному судді. У разі звільнення з посади головуючого судді по справі або припинення його повноважень, такі матеріали підлягають автоматизованому розподілу відповідно до вимог Положення про АСДС та цих Засад.
За змістом пункту 4.1 Засад справи за скаргою на дії, рішення чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби підлягають розподілу між суддями у загальному порядку з коефіцієнтом складності «1».
Саме в такому загальному порядку й було проведено автоматизований розподіл скарги АТ «Державний експортно-імпортний банк України» на рішення та бездіяльність державного виконавця Корнієнко Н. А. й визначено її розгляд судді Бізяєвій Н. О.
Суддя Костромітіна О. О. переглядала іншу скаргу АТ «Державний експортно-імпортний банк України» на бездіяльність органу примусового виконання, де банк просив зобов`язати відділ виконавчої служби визначати до стягнення заборгованість за кредитними договорами в іноземному еквіваленті, за наслідками розгляду якої постановила ухвалу від 11 листопада 2024 року про часткове задоволення скарги. 
У розумінні підпункту 2.3.39.10 пункту 2.3.39 Положення про АСДС суддя Костромітіна О. О. не є суддею, що розглядала справу по суті. 
У цій справі відсутні підстави для висновку про неповноважність складу суду першої інстанції. 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі (частина шоста статті 411 ЦПК України).

За правилами частини четвертої статті 411 ЦПК України справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу задовольнити, оскільки постанова суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню, а справа - передачі на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 389, 400, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Пащенко Вікторії Ігорівни задовольнити. 

ПостановуДніпровського апеляційного суду від 17 грудня 2025 року скасувати, справу передати на новий розгляд суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: О. М. Ситнік
В. М. Ігнатенко
С. О. Карпенко
С. Ю. Мартєв
І. М. Фаловська