Справа № 487/2637/26 
Провадження № 2/487/2250/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.09.2026 року м. Миколаїв
Заводський районний суд міста Миколаєва в складі головуючого судді Притуляк І.О., за участю секретаря судового засідання Янковець Г.А., представника позивача адвоката Дідух К.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Миколаєва в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням
ВСТАНОВИВ:
07.04.2026 року представник позивача – адвокат Дідух К.О., шляхом формування у системі «Електронний суд», звернулась до Заводського районного суду м. Миколаєва з позовною заявою, у якій просила визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартири АДРЕСА_1 .
В обґрунтування позову зазначила, що квартира АДРЕСА_1 належить до комунальної власності територіальної громади міста Миколаєва в особі Миколаївської міської ради. 
Зареєстрованими особами у вказаній квартирі є позивач ОСОБА_1 та її діти ОСОБА_3 , ОСОБА_2 .
З 2013 року відповідач у квартирі не проживає, витрати по утриманню житла та сплаті комунальних платежів не сплачує, чим підтверджує втрату свого інтересу до житла. Будь-які особисті речі та речі домашнього вжитку, що належать відповідачу у квартирі відсутні. 
Підставою вселення в квартиру АДРЕСА_2 є Ордер №205 серія 024411, виданий Виконавчим комітетом Заводського району міста Миколаєва 12.03.1994 року на 4 людини, якими є ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 . 
Основний квартиронаймач ОСОБА_4 (чоловік позивача і батько відповідача та третьої особи) помер та виникла необхідність у переоформленні документів щодо заміни основного квартиронаймача. 
На даний час ОСОБА_1 позбавлена можливості оформити належним чином зміну основного квартировинаймача, з урахуванням необхідності отримання згоди на це усіх зареєстрованих у квартирі осіб.
Зазначені обставини і слугували підставою для звернення до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 14.04.2026 року позовну заяву прийнято до розгляду у загальному позовному провадженні.
Ухвалою суду від 13.08.2026 року закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті.

У судовому засіданні представник позивача адвокат Дідух К.О. позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Розгляд справи вважала за можливе провести за відсутності ОСОБА_1 .. Судові витрати просила залишити за позивачкою.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання повторно не з`явився , про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, шляхом направлення повістки на адресу зареєстрованого місця проживання та розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України (ч.11 ст.128 ЦПК України), причину неявки суду не повідомив.
Третя особа ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилась про дату, час та місце судового засідання була повідомлена належним чином.
Суд, заслухавши пояснення представника позивача, покази свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , дослідивши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду і вирішення справи по суті, приходить до наступного.
Статтею 8 Конвенції закріплено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.
Правова позиція ЄСПЛ відповідно до пункту 1 статті 8 Конвенції гарантує кожній особі крім інших прав право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла.
Такий загальний захист поширюється зокрема на власника квартири (рішення у справі Gillow v. The U.K. від 24 листопада 1986 року) 
За положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Відповідно до ч.1 ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. У ч.3 ст.71 ЖК України наведено випадки, у яких жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців.
Аналіз норм ст.ст.71,72 ЖК України дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування житловим приміщенням за одночасної наявності двох умов: непроживання особи в житловому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин на це. Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого житлового приміщення.
Вичерпного переліку поважних причин непроживання в житловому приміщенні законодавством не встановлено, у зв`язку з чим зазначене питання суд вирішує в кожному конкретному випадку, з урахуванням конкретних обставин справи і правил ЦПК України щодо оцінки доказів.
Згідно зі ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Так судом встановлено, що 12.03.1994 року ОСОБА_4 із сім`єю з 4 осіб Виконавчим комітетом Заводської Ради народних депутатів м. Миколаєва було видано ордер на житлове приміщення №205 серія №024411, на право зайняття житлового приміщення площею 39,23 кв.м, що складається з трьох кімнат за адресою АДРЕСА_3 . Склад сім`ї: ОСОБА_4 – основний квартиронаймач, ОСОБА_1 – дружина, ОСОБА_3 – дочка, ОСОБА_2 – син.
Відповідно до копії поквартирної картки ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_3 , за вказаною адресою зареєстровані: ОСОБА_4 та ОСОБА_1 з 26.04.1994 року, ОСОБА_3 з 13.09.2002 року, ОСОБА_2 з 26.07.2005 року.
З копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 вбачається, що ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Згідно з листом Департаменту з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради №Д-3941/13699 від 29.12.2025 року внесено зміни до Реєстру Миколаївської міської територіальної громади та знято із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою: АДРЕСА_3 .
Відповідно до акту про проживання від 26.12.2025 року, складеному мешканцями будинку АДРЕСА_4 , у квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані та проживають ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .
Разом з тим, як було встановлено судом відповідач ОСОБА_2 з 2013 року за вказаною адресою не проживає, що підтверджується Актом про не проживання від 30.03.2026 року, складеним мешканцями будинку АДРЕСА_4 , а також поясненнями свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які в судовому засіданні від 14.09.2026 року підтвердили, що ОСОБА_2 у вказаній квартирі не проживає приблизно з 2013 року. 

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України, при цьому саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені ст.71 ЖК України строки у жилому приміщенні без поважних причин.
Так, у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (стаття 71 ЖК України), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. Наймач або член його сім`ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття. При розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності.
Судом не встановлено поважності причин довготривалої відсутності (непроживання) відповідача за вказаною адресою.
З огляду на викладене, оцінивши та проаналізувавши наявні у справі докази у їх сукупності, суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 щодо визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартири АДРЕСА_1 , обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки відповідач не мешкає у спірному житловому приміщенні без поважних причин понад 12 років, тобто понад строки встановлені у ст.71 ЖК України. Доказів наявності поважних причин такого не проживання суду не надано.
Отже, в матеріалах справи наявні належні та допустимі докази того, що відповідач остаточно втратив інтерес до спірного житлового приміщення.
Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне позов задовольнити.

Керуючись ст.ст.141, 259, 263-265, 352, 354-355 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа – ОСОБА_3 , про визнання особи такою, що втратила право користування квартирою – задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким що втратив право користування житловим приміщенням за адресою АДРЕСА_3 .
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ,зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , РНОКПП не відомий
Третя особа: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Головуючий суддя:    І.О. Притуляк