Справа №348/1212/26
Провадження № 2/348/1342/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 липня 2026 року м.Надвірна

Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області у складі:
головуючого судді Гундяка Т.Д.,
секретар судового засідання Дмитрук С.І.,
за участю: відповідача ОСОБА_1 ,
представника відповідача ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини,
в с т а н о в и в:
ОСОБА_3 звернулася із позовом до ОСОБА_1  про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини.
В обґрунтування позову зазначає, що вона є матір`ю неповнолітньої дитини ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 .
З 05.09.2025 відповідач ОСОБА_1 фактично припинив участь у вихованні дитини, не цікавиться її життям, здоров`ям та розвитком, а також не надає жодної матеріальної допомоги на її утримання. Зокрема, з 05 вересня 2025 року відповідач повністю ухилився від виконання своїх батьківських обов`язків щодо утримання дитини. На даний час відповідач перебуває на території Чеської Республіки, де проходить лікування у зв`язку з онкологічним захворюванням. Водночас лікування він отримує безкоштовно, як особа, що перебуває під захистом як біженець. Попри це, відповідач: проживає в орендованому житлі (Таунхаус); користується дороговартісним автомобілем (Audi q5); отримує гуманітарну допомогу ( в конвертації на гривні 22 тис гривень); має стабільний дохід у вигляді пенсії в розмірі близько 15 000 грн щомісячно. Крім того, відповідач не виявляє наміру повертатися в Україну, мотивуючи це небажанням вирішувати питання щодо продажу належного йому майна. Вона, як мати дитини, не має можливості перебувати разом із дитиною за кордоном, у зв`язку з чим самостійно несе всі витрати на її утримання. Незважаючи на стан здоров`я відповідача, потреби дитини не припинилися, і вона має право на належне матеріальне забезпечення з боку обох батьків.
Посилаючись на викладене, просила стягувати аліменти з ОСОБА_1 на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини — ОСОБА_4 у твердій грошовій сумі у розмірі 4 000 грн щомісячно починаючи з дня подання позову і до досягнення дитиною повноліття.
У відзиві на позовну заяву, представник відповідача зазначає, що 14 липня 2018 року позивач та відповідач одружилися. Позивач на той час мала вже сина від першого шлюбу ОСОБА_5 , якого відповідач прийняв теж як сина, та до цього часу таким вважає. 
У сторін ІНФОРМАЦІЯ_1 народився спільний син – ОСОБА_6 . З моменту одруження, відповідач повністю фінансово забезпечував сім`ю, бо вважав то своїм обов`язком як чоловіка і голови родини. З весни 2024 року і до березня 2025 року позивач не працювала, відповідач в цей період часу утримував сім`ю навіть попри хворобу.
Також зазначає, що відповідач має статус учасника бойових дій, оскільки в 2014-2015, 2018 роках приймав участь в АТО та боронив нашу країну у складі добровольчого батальйону «Івано-Франківськ» в місті Маріуполь. Після початку повномасштабного вторгнення рф на територію України у 2023 році відповідач теж боронив країну, а саме місто Вовчанськ у складі зведеного загону. Всі ці роки відповідач був гордістю для родини, забезпечував, підтримував. Але в 2024 році сталося так, що у відповідача було виявлено злоякісне новоутворення – рак, з метастазами в печінку та встановлено 4 стадія захворювання. Після всіх проведених досліджень, відповідачеві було призначено лікування – імунотерапія пембролізумабом (вказано у доданій виписці) – комерційна назва препарату «Кітруда», на придбання якого держава не виділяє кошти, а його вартість дуже висока – від 75 000,00 грн до 90 000,00 грн і його потрібно приймати кожні 3 тижні, крім того він є в наявності не у всіх регіонах. 
Вказує, що вже 24.09.2024 відповідач розпочав лікування. Всього в Україні прийняв 10 доз препарату Кітруда. Препарат допомагав на зменшення метастазів, але пухлина збільшувалась в розмірах і лікарі прийняли рішення на засіданні МДК робити операцію по видаленню пухлини. Операція була проведена 12.05.2025. Після операції 23.06.2025 відповідач із сім`єю - дружиною та синами ОСОБА_5 та ОСОБА_6 поїхали в Чехію в місто Їглава, де проживає рідна сестра позивачки з сім`єю, оскільки хотіли спробувати, щоб потрапити в лікарню щоб продовжили лікування в Чехії в зв`язку з тим, що вказаний вище препарат в Україні дорогий, а також вважали, що дітям та їх сім`ї буде так безпечно та комфортно. Насправді ідея з поїздкою в Чехію була позивача та її сестри ОСОБА_7 , а рішення їхати за кордон вже було спільне відповідача з дружиною. Вже 27.06.2025 відповідач продовжив лікування в Чеській Республіці. 
Через певний час дружина почала говорити, що в Чехії не добре особливо їй та дітям і заявляла неодноразово про те, що вона буде до кінця літа, а потім їде додому бо у неї вдома робота чекає, а дітям потрібно ходити в школу та садок хоча на той момент сім`я винайняла досить хороший будинок, де поруч 4 хвилини ходьби була і школа і садочок для дитини. Вартість оренди будинку 17 000 крон або в еквіваленті приблизно 36 000 гривень. Зрештою позивач забрала дітей і 05.09.2025 разом зі своєю сестрою поїхала в Україну на благання відповідача залишитися вона не звертала увагу. Відповідач писав дружині, щоб вона не відверталась від нього в хворобі адже його вини не має в тому, що він захворів, писав, що хоче бути поруч з сім`єю та бачити свою дитину. Вона не реагувала та відповідала, щоб він припиняв лікування і якщо йому потрібна сім`я повертався в Україну, а вона в Чехію не поїде тому що їй там погано. Тому саме цю дату 05.09.2025 позивач вказує в позовній заяві, як таку, з якої відповідач ніби то перестав виконувати свої батьківські обов`язки, хоча вона ніякого відношення до того, що відповідач якимось чином почав ухилятися від своїх батьківських обов`язків не має. Попри свій стан, між курсами лікування, відповідач приїздив до України та просив дружину повернутися до нього, оскільки йому надважливою є підтримка сім`ї та те, щоб вони були поруч. 
Вказує, що крайній раз відповідач приїхав в Україну в лютому 2026 року і знову два тижні просив дружину, щоб вона не відмовлялась від нього, щоб дала можливість бути поруч з 5 річним єдиним моїм сином. Вона відмовилася вчергове, сказавши, що вона нікуди не поїде і якщо відповідач хоче сім`ю, то має лишатися в Україні, зупинити лікування і доживати відведений йому час, або щоб його родичі усе продали і забезпечили лікування в Україні, а вона нікуди не поїде. Власне це вона і вказує в позовній заяві – «.. відповідач не виявляє наміру повертатися жити в Україну, мотивуючи це небажанням вирішувати питання щодо продажу належного йому майна та необхідністю лікування»… При цьому позивач не вказує, що лікування в Україні буде коштувати більше 1 млн гривень, що є нереальною сумою, а відповідач вимушений був повернутися до Чехії, оскільки введення препарату Кітруда є життєво важливим для нього та перебуває на лікуванні по даний час. На даний йому встановлене лікування даним препаратом до грудня 2026 року (вказано у виписці). Лікування досить вдале, препарат досить гарно працює, тому відповідач має надію, що в кінці 2026 року він закінчить лікування та повернеться в Україну до свого сина. 
Що стосується фінансової сторони, то представник відповідача зазначає, що рішення поїхати в Чехію було прийнято спільно, оскільки відповідач повинен продовжувати лікування вказаним препаратом ще мінімум рік в Україні, це було просто не підйомною сумою для сім`ї. Також вказує, що коли сім`я була в Чеській Республіці, країна виплачувала допомогу на сім`ю в розмірі від 23 500 крон до 31 000 крон, що у еквіваленті складає 49 500 гривень до 65 500 гривень, що повністю вистачало для всіх потреб сім`ї як побутових так і додаткових послуг. Після того, як позивач з дітьми виїхала з Чеської Республіки, відповідачеві виплачується допомога у розмірі 3 328 крон, що орієнтовно становить 7 000,00 грн. Пенсія відповідача на даний час складає 23 896,00 грн. Тобто, середньомісячний дохід відповідача на даний час складає орієнтовно 30 900,00 грн. Лікування в Чеські Республіці дійсно є безоплатним для відповідача, але витрати пов`язані з проживанням та харчуванням він повинен оплачувати самостійно. Коли вся сім`я відповідача приїхала до міста Їглава (Чеська Республіка), вони винайняли житло, в якому відповідач проживає на цей час, оскільки, щоб винайняти інше потрібно оплатити брокерські витрати та заставну вартість, а відповідач не має коштів на це. Отже, витрати на оренду житла складають 17 000 чеських крон, що орієнтовно складає 36 000 грн. Тобто, 30 900,00 грн (середньомісячний дохід відповідача) – 36000,00 грн = - 5100 грн, тобто відповідач щомісячно не отримує коштів, які покривають навіть його потреби на оренду житла. Навіть на самі необхідні речі в нього не вистачає особистих коштів, не говорячи про необхідність купівлі засобів гігієни (після введення препарату у відповідача одним з побічних явищ є висипання фурункулів на шкірі), потреба у спеціальному харчуванні і ін. 
Крім того вказує, що відповідачеві фінансово допомагають його рідні – батько та сестри. Все це позивачці відомо, проте вона умисно в позовній заяві зазначає зовсім інші цифри, а також замовчує той факт, що в її користуванні є банківська картка відповідача, на яку надходять кошти – субсидія відповідача, та які вона знімає та використовує на потреби дитини. З банківських виписок видно, що за 2025 рік надійшло 25 549 грн, тобто в середньому по 2 130,00 грн на місяць. За 2026 рік 13 177 грн – це по 2 600 грн на місяць. Як вбачається з банківських виписок вказано платником ОСОБА_3 , або кошти знімалися в банкоматі в місті Надвірна, що підтверджує, той факт, що відповідач не міг цього зробити, оскільки знаходиться в Чеській Республіці. Так, звичайно, ці кошти є не значні, але нажаль, на цей період часу, відповідач лише їх може надавати. Проте має велику надію і перспективи на одужання і повернення до роботи і повноцінного забезпечення свого сина всім необхідним. А на даний час, нажаль, він сам знаходиться в такому стані, що потребує підтримки як моральної так і матеріальної. Натомість позивач, прийняла рішення покинути його в іншій країні, забрати дітей, подала на розлучення та стягнення аліментів. 
Також зазначає, що відповідач любить дітей і ОСОБА_5 і ОСОБА_6 , пише, телефонує, проте діти спілкуються лише тоді, коли дозволяє мама. Неприязне відношення позивача до відповідача не повинно впливати на спілкування батька з синами. Так, зараз складна ситуація, пов`язана з тяжкою хворобою відповідача, проте лікування діє, в нього гарні перспективи на одужання та повернення до нормального життя і відповідно він зможе надалі гідно допомагати дитині. 
Вказує, що всі факти викладені позивачкою не відповідають дійсності, а саме – відповідач ніколи не ухилявся від своїх обов`язків по утриманню сина, навіть перебуваючи хворим він намагається фінансово підтримувати – надав позивачці у користування свою банківську картку, на яку надходять йому кошти – субсидія, а користується цими коштами позивач, саме позивач 05.09.2025 поїхала до України та лишила хворого відповідача в Чеській Республіці, а не відповідач прийняв таке рішення, він просто вимушений лишатися в іншій країні, оскільки від цього в прямому сенсі на даний час залежить його життя. Всі суми вказані в позовній заяві як дохід відповідача – не відповідають дійсності, що підтверджується доданими до відзиву доказами. Відповідач додає докази, які свідчать, що він на даний час через стан здоров`я не має можливості сплачувати зазначену в позовній заяві суму, оскільки на даний час сам потребує фінансової підтримки мінімум до кінця 2026 року. У випадку, якщо суд прийме рішення про стягнення саме такої суми, яку вказала позивач – це призведе до боргової ями відповідача.
Також наголошує, що відповідач не ухиляється від утримання дитини, допоки він не захворів, та й під час хвороби, ще майже рік, він утримував повністю сім`ю в такій мірі, що у дружини не було потреби працювати, а коли він вже не зміг, то залишився сам на сам з хворобою і додатково отримав позов про розлучення та позов про стягнення аліментів. Як тільки відповідач відновиться, він буде забезпечувати сина не зважаючи ні на які рішення суду, крім того, якщо судом будуть враховані факти та докази відповідача, то ніяким чином це не порушить права позивача, оскільки вона не позбавлена можливості у подальшому звертатися до суду про зміну розміру аліментів – їх збільшення.
На цей час відповідач перебуває на лікуванні, має важке захворювання, на даний час бере фінансову участь в житті дитини в розмірі 2 000 - 2 500 грн на місяць не тому, що ухиляється від свого обов`язку, а просто тому, що не має можливості оскільки його самого фінансово підтримує батько, якому 75 років, та сестра. Присудження аліментів у більшій сумі на даний час просто призведе до утворення боргів. Позивач, чомусь не зважає на ті обставини, які трапилися в сім`ї і подала даний позов до суду.
Враховуючи викладене, представник відповідача просить стягувати з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини – ОСОБА_4 в сумі 1 800,00 грн на місяць.
Ухвалою судді Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 22.05.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, вирішено справу розглядати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін та призначено судове засідання для розгляду справи по суті.
Позивач в судове засідання не з`явилася, у додаткових поясненнях зазначила, що просить розглядати справу без її участі. 
В судовому засіданні відповідач позов визнав частково в сумі 1 800 грн з підстав зазначених у відзиві на позовну заяву. Додатково зазначив, що його витрати перевищують його доходи, гуманітарну допомогу йому виплачують близько 6 500 грн, фінансово його підтримують рідні, автомобіль, яким він користується, належить сестрі, він залишається проживати у будинку в Чехії, в якому вони усі проживали сім`єю, бо не має можливості одразу оплатити оренду іншого житла наперед, а також йому зручно там проживати, тому він не змінює місце свого проживання. 
Представник відповідача додатково вказала, що вартість препарату для лікування відповідача, яке має закінчитися в кінці 2026 року, є досить високою і йому за кордоном лікування надається безкоштовно. Будь-якого нерухомого майна у власності відповідача немає.
Розглянувши матеріали цивільної справи, заслухавши відповідача та його представника, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов наступних висновків.
Судом встановлено, що шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_8 зареєстрований 14.07.2018 Надвірнянським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області, актовий запис № 160, про що свідчить копія свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 14.07.2018. У зв`язку з реєстрацією шлюбу позивач змінила дошлюбне прізвище « ОСОБА_9 » на прізвище «ОСОБА_10 ».
Відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 24.09.2020, актовий запис №175, батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .
Відповідно до витягів з реєстру територіальної громади №2025/007528548 від 06.06.2025 та №2024/002007693 від 27.02.2024, місце проживання ОСОБА_3 та неповнолітньої дитини ОСОБА_4 зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до копії пенсійного посвідчення № НОМЕР_3 , виданного 21.03.2025 Пенсійним фондом України, відповідач ОСОБА_1 є особою з інвалідності ІІ групи.
Згідно медичного висновку: контрольний онкологічний огляд та оцінка стану від 29.05.2026, історії хвороби та протоколу онкологічного обстеження, у відповідача ОСОБА_1 наявне онкологічне захворювання та призначено лікування. 
Відповідачем в судовому засіданні підтверджено, що він забезпечений чеським медичним страхуванням до 30.09.2026. 
Відповідно до виписки по картці НОМЕР_4 , власник рахунку ОСОБА_1 за травень 2026 надійшло 23 896,06 грн пенсії (а.с.45), про що також свідчить скріншот про зарахування пенсії в сумі 23 902,31 грн 05.05.2026 на картку НОМЕР_4 , залишок 23 902,31 грн. (а.с. 58).
Згідно виписки по картковому рахунку№ НОМЕР_5 за період з 05.01.2026 по 05.03.2026 мало місце безготівкове зарахування на рахунок субсидії /пільги ОСОБА_1 в сумі по 2 682,37 грн щомісячно, 06.04.2026 - 96,38 грн, 06.04.26 - 2 778,75 грн, 06.05.26 - 2 255,58 грн, а всього за цей період зараховано 13 177, 82 грн. Також в цій виписці вказано, що за цей період відбувалася видача готівки через ATM UKR NADVIRNA BRANCH, а також здійснювалися платежі на довільні реквізити, платник ОСОБА_3 .
Згідно виписки по картковому рахунку№ НОМЕР_5 за період з 06.01.2025 по 12.12.2025 мало місце безготівкове зарахування на рахунок субсидії /пільги ОСОБА_1 на загальну суму 25 549,41 грн, а також міститься інформація про видачу готівки через ATM UKR NADVIRNA BRANCH, платежі на довільні реквізити, платник ОСОБА_3 .
Відповідачем долучено до відзиву на позовну заяву, копію договору про відшкодування витрат на проживання, пов`язаних з проживанням в м. Їглава від 01.07.2025, відповідно до якого платник ОСОБА_11 зобов`язується сплачувати 17 000 чеських крон.
Відповідач підтвердив, що отримує гуманітарну допомогу близько 6 500 грн, згідно наданих виписок – 3 234 чеських крон.
Відповідно до частин першої і другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема ст. 180 СК України на батьків покладено обов`язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття.
Відповідно до ст. 1, 2 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов`язані забезпечити дітям умови для достатнього фізичного, духовного та культурного розвитку.
Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого ч. 5 ст. 157 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
Відповідно до ч. 2, 3, 5 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.
За змістом вказаних норм закону обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, причому, обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним.
Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Відповідно до ч. 1, 2 ст.184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.
Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.
Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.
Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2026 рік» прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років становить 2 817 грн.
При цьому суд зауважує, що сплата аліментів на утримання малолітньої дитини у розмірі 50 % прожиткового мінімуму не є обмеженням для платника аліментів, оскільки такий розмір встановлений ст. 182 СК України як необхідний для дитини відповідного віку.
Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Прожитковий мінімум визначається нормативним методом у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, у тому числі, дітей віком до 6 років.
Таким чином, аналізуючи зазначені норми закону, суд виходить з того, що батьки дитини повинні забезпечити для дитини утримання у розмірі не меншому прожиткового мінімуму на місяць, встановленого на відповідний період для певного віку дитини, як мінімальної гарантії загального рівня забезпеченості повноцінним харчуванням для розвитку організму дитини, збереження її здоров`я та розвитку дитини.
Однак, цей розмір є мінімальною межею. Максимальна межа, навпаки, не встановлена, а розмір утримання залежить від доходів та матеріального становища батьків.
При вирішенні спору, якщо частка аліментів перевищує мінімальну прожиткову гарантію (прожитковий мінімум) слід виходити із критеріїв достатності, необхідності розміру аліментів та потреб дитини.
Судом встановлено, що дитина сторін проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні. 
Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України) і кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 3 ст. 12 ЦПК України).
Суд, оцінивши наявні в матеріалах справи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, врахувавши, що відповідач є особою з інвалідністю ІІ групи, його стан здоров`я та матеріальне становище, відсутність даних про інших документально підтверджених його утриманців, а також, що батьки мають рівні права та обов`язки щодо утримання дітей і цей обов`язок не може бути покладено лише на одного з них, дійшов висновку, що з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 слід стягнути аліменти на утримання неповнолітньої дитини: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі в розмірі по 3 000,00 грн щомісячно, але не менше 50 відсотків встановленого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 05.05.2026 та до досягнення дитиною повноліття.
На думку суду такий розмір аліментів відповідає принципам розумності та справедливості, є необхідним для забезпечення гармонійного розвитку дитини і не поставить відповідача у скрутне матеріальне становище.
Визначений судом розмір аліментів на дитину не є надмірним, а є об`єктивним та справедливим з врахуванням встановлених судом обставин, відповідає вимогам закону та може забезпечувати частину потреб неповнолітньої дитини, а також не призведе до критичного погіршення забезпеченості відповідача.
Разом з тим, розмір аліментів у твердій грошовій сумі 3 000,00 гривень, відповідно до ч. 2 ст. 184 СК щорічно до повноліття дитини підлягає індексації відповідно до закону.
Заявлений позивачем розмір аліментів у сумі 4 000 грн на дитину не обґрунтований та не підтверджений достатніми доказами, а тому розмір аліментів має бути справедливим, відповідати інтересам та потребам дитини, з врахуванням рівного обов`язку обох батьків приймати участь в утриманні дитини.
В задоволенні решти вимог позову слід відмовити.
Доказів того, що відповідач не може надавати дитині матеріальну допомогу у розмірі 3 000 грн суду не надано. Вказівка відповідача на те, що він несе значні витрати, в тому числі на оренду майна за кордоном, яке призначалося для проживання всієї сім`ї, не впливає на реалізацію права позивачки, як одного батьків, разом з яким проживає дитина, на звернення до суду для присудження за рішенням суду коштів на утримання дитини (аліменти) згідно ч. 3 ст. 181 СК України.
Не підтверджені будь-якими доказами доводи відповідача щодо нестачі коштів після сплати аліментів в розмірі 3 000 грн, оскільки він зазначає, що не використовує кошти субсидії, яка йому щомісячно надходить.
При цьому, суд зауважує, що сам по собі факт встановлення на законодавчому рівні відповідного прожиткового мінімуму для дитини певного віку не свідчить про те, що такий розмір аліментів здатний забезпечити належну реалізацію визначеного ст. 27 Конвенції ООН про права дитини права останньої на необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку рівень життя, в той час як саме батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини, та не свідчить, що розмір стягуваних аліментів повинен бути наближеним до розміру прожиткового мінімуму, так як обставини, що впливають на розмір аліментів встановлені ст. 182 СК України й серед таких обставин відсутнє будь-яке посилання на співвідношення розміру призначуваних судом аліментів до відповідного розміру прожиткового мінімуму.
Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.
Згідно ст. 430 ЦПК України слід допустити негайне виконання рішення у межах сплати платежу за один місяць.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України
Позивач відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору за подання до суду позову про стягнення аліментів, збільшення їх розміру.
Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю.
Відповідач також звільнений від сплати судового збору відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».
Керуючись ст. 4, 19, 141, 247, 258, 263, 264, 265, 268, 273 ЦПК України,
у х в а л и в:
Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в твердій грошовій сумі в розмірі по 3 000,00 грн щомісячно, але не менше 50 відсотків встановленого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття.
Стягнення аліментів розпочати з 05 травня 2026 року.
В задоволенні решти вимог позову відмовити.
Відповідно до ст. 430 ЦПК України допустити негайне виконання рішення у межах сплати платежу за один місяць.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду.
Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Повне найменування учасників справи:
Позивач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_6 , місце проживання: АДРЕСА_2 .
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 .

Суддя          Гундяк Т.Д.

Повний текст рішення складено 10.07.2026.