СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11 вересня 2026 року Справа № 480/1253/26
Сумський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Кунець О.М., розглянувши у у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами (у письмовому провадженні) в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу №480/1253/26 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання рішення протиправним та скасування його, зобов`язання вчинити дії,-
В С Т А Н О В И В:
Позивач, ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), звернулася до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (вул. Ольжича, 7,м. Житомир, Житомирська область, 10003), в якій просить:
- визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області №184250014224 від 19.02.2026, про відмову позивачці в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах у зв`язку із недосягненням пенсійного віку - та скасувати його;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області призначити позивачці пенсію за віком на пільгових умовах (Список №1), у відповідності до п. "а" ч. 1 ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, тобто з 20.12.2025, провести нарахування та здійснити виплату призначеної пенсії. 
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 19.12.2025 позивачці виповнилося 45 років, а 11.02.2026 вона звернулася до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1. За принципом екстериторіальності заяву розглянуло Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, яке рішенням від 19.02.2026 №184250014224 відмовило у призначенні пенсії з посиланням на недосягнення 50-річного віку, передбаченого пунктом 1 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Позивачка вважає, що до спірних правовідносин підлягає застосуванню пункт «а» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-XII у редакції до внесення змін Законом України від 02.03.2015 №213-VIII з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 №1-р/2020, відповідно до якого жінки, зайняті на роботах за Списком №1, за наявності необхідного загального та спеціального стажу мають право на пенсію після досягнення 45 років.
Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі №480/1253/26 за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. Копію ухвали про відкриття провадження Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області отримано 06.03.2026.
16.03.2026 Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області подало відзив на позовну заяву, у якому проти задоволення позову заперечило. Відповідач зазначив, що після внесення Законом України від 03.10.2017 №2148-VIII змін до пенсійного законодавства право на пенсію за віком на пільгових умовах визначається за статтею 114 Закону №1058-IV, а тому необхідний пенсійний вік для позивачки становить 50 років. Також відповідач послався на окрему думку судді Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у справі №360/3611/20 та на дискреційний характер повноважень органу Пенсійного фонду України.
Крім того, у відзиві відповідач зазначив, що до пільгового стажу за Списком №1 не зараховано період роботи позивачки з 15.08.2000 по 04.05.2004 відповідно до довідки ТОВ «Шосткинський завод «Зірка» від 17.12.2025 №356, оскільки у довідці, на думку відповідача, невірно зазначено код професії згідно зі Списком №1, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 №36. Водночас відповідач визначив страховий стаж позивачки тривалістю 28 років 3 місяці 4 дні, страховий стаж з урахуванням додаткових років за Списком №1 - 37 років 3 місяці 4 дні, а пільговий стаж за Списком №1 - 9 років 7 місяців 3 дні, з яких станом на 01.04.2015 - 8 років 4 місяці 2 дні.
Дослідивши заяви по суті справи та письмові докази, наявні у матеріалах справи, суд встановив наступне.
ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 . ІНФОРМАЦІЯ_2 їй виповнилося 45 років.
11.02.2026 позивачка через вебпортал електронних послуг Пенсійного фонду України звернулася із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах. За принципом екстериторіальності заяву та додані до неї документи розглянуло Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області.
Рішенням від 19.02.2026 №184250014224 відповідач відмовив позивачці у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 у зв`язку з недосягненням 50-річного пенсійного віку, передбаченого пунктом 1 частини другої статті 114 Закону №1058-IV.
З матеріалів справи та відзиву відповідача вбачається, що страховий стаж позивачки становить 28 років 3 місяці 4 дні, а пільговий стаж за Списком №1 - 9 років 7 місяців 3 дні. При цьому відповідач окремо зазначив, що станом на 01.04.2015 пільговий стаж позивачки за Списком №1 становив 8 років 4 місяці 2 дні.
Уточнюючими довідками підприємств та матеріалами атестації робочих місць підтверджується виконання позивачкою робіт, що віднесені до Списку №1. Зокрема, у матеріалах наявні довідки ТОВ «Шосткинський завод «Зірка» від 17.12.2025 №356 та №357, довідка ТОВ «Шосткинський завод «Імпульс» від 09.12.2025 №525, а також накази про результати атестації робочих місць та переліки професій і посад, яким підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення.
Разом з тим, питання щодо зарахування періоду роботи з 15.08.2000 по 04.05.2004 до пільгового стажу не є визначальним для вирішення заявленого спору, оскільки навіть без урахування цього періоду відповідачем уже визнано 9 років 7 місяців 3 дні пільгового стажу за Списком №1, у тому числі 8 років 4 місяці 2 дні станом на 01.04.2015, що перевищує необхідні 7 років 6 місяців. Окремої позовної вимоги про зобов`язання зарахувати цей період позивачкою не заявлено.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у старості та в інших випадках, передбачених законом. За приписами пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Згідно з частиною першою статті 8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV право на отримання пенсій із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які досягли встановленого законом пенсійного віку та мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.
Згідно з пунктом «а» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII у редакції, чинній до внесення змін Законом України від 02.03.2015 №213-VIII, на пільгових умовах мають право на пенсію за віком працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком №1 і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах; жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.
Законом №213-VIII, який набрав чинності 01.04.2015, віковий ценз для жінок, зайнятих на роботах за Списком №1, було збільшено до 50 років. У подальшому Законом України від 03.10.2017 №2148-VIII Закон №1058-IV доповнено статтею 114. Відповідно до пункту 1 частини другої статті 114 Закону №1058-IV пенсія за віком на пільгових умовах за Списком №1 призначається жінкам після досягнення 50 років за наявності страхового стажу не менше 20 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.
Рішенням Конституційного Суду України від 23.01.2020 №1-р/2020 визнано такою, що не відповідає Конституції України, зокрема, статтю 13 Закону №1788-XII зі змінами, внесеними Законом №213-VIII. Пунктом 3 резолютивної частини цього Рішення визначено, що застосуванню підлягає стаття 13 Закону №1788-XII у редакції до внесення змін Законом №213-VIII для осіб, які працювали до 01.04.2015 на посадах, визначених у зазначеній нормі. Для жінок, зайнятих на роботах за Списком №1, така редакція передбачає право на пенсію після досягнення 45 років за наявності не менше 15 років загального стажу, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.
Отже, після ухвалення Рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 одночасно існують два законодавчі приписи, які по-різному визначають віковий ценз для жінок, зайнятих на роботах за Списком №1: 45 років за пунктом «а» статті 13 Закону №1788-XII у редакції до 01.04.2015 та 50 років за пунктом 1 частини другої статті 114 Закону №1058-IV.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.11.2021 у зразковій справі №360/3611/20 дійшла висновку, що за наявності колізії між Законом №1788-XII з урахуванням Рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 та Законом №1058-IV застосуванню підлягають норми Закону №1788-XII як більш сприятливі для особи. Велика Палата також відхилила доводи Пенсійного фонду про те, що положення Закону №1058-IV мають пріоритет над Законом №1788-XII лише з огляду на приписи самого Закону №1058-IV.
Такий підхід узгоджується з висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 19.02.2020 у справі №520/15025/16-а, відповідно до якого у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, найбільш сприятливий для особи.
Доводи відповідача, викладені у відзиві, про те, що після прийняття Закону №2148-VIII положення Закону №1788-XII у частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах не можуть застосовуватися, суд відхиляє, оскільки аналогічні за змістом аргументи були предметом оцінки Великої Палати Верховного Суду у справі №360/3611/20. Відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Посилання відповідача на окрему думку судді у справі №360/3611/20 не спростовує висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.11.2021, яка є судовим рішенням, прийнятим за результатами апеляційного перегляду зразкової справи, та містить правовий висновок щодо застосування спірних норм.
Як установлено судом, позивачка працювала на роботах за Списком №1 до 01.04.2015. Більше того, сам відповідач у відзиві визнав, що станом на 01.04.2015 її пільговий стаж за Списком №1 становив 8 років 4 місяці 2 дні. Отже, позивачка належить до кола осіб, на яких поширюється пункт 3 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 №1-р/2020.
На дату звернення із заявою про призначення пенсії позивачці виповнилося 45 років. Її страховий стаж становив 28 років 3 місяці 4 дні, що істотно перевищує необхідні за пунктом «а» статті 13 Закону №1788-XII 15 років, а визнаний відповідачем пільговий стаж за Списком №1 становив 9 років 7 місяців 3 дні, тобто перевищував необхідні 7 років 6 місяців.
Таким чином, на момент звернення із заявою 11.02.2026 позивачка виконала всі умови, передбачені пунктом «а» статті 13 Закону №1788-XII у редакції до внесення змін Законом №213-VIII: досягла 45-річного віку, мала понад 15 років страхового стажу та понад 7 років 6 місяців пільгового стажу за Списком №1.
За таких обставин рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 19.02.2026 №184250014224 про відмову у призначенні пенсії з підстав недосягнення 50-річного віку ґрунтується на застосуванні менш сприятливого правового регулювання та не відповідає критеріям правомірності, визначеним частиною другою статті 2 КАС України, у зв`язку з чим підлягає визнанню протиправним та скасуванню.
Щодо способу захисту порушеного права суд зазначає наступне.
Відповідно до частини четвертої статті 245 КАС України, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує його вирішити питання з урахуванням правової оцінки суду. Водночас за умови виконання всіх визначених законом вимог і відсутності дискреції суд вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача.
У цій справі відповідачем уже визначено страховий та пільговий стаж позивачки, а також встановлено її вік. Визнаних самим відповідачем показників достатньо для призначення пенсії за пунктом «а» статті 13 Закону №1788-XII у редакції до внесення змін Законом №213-VIII. Отже, після надання судом належної правової оцінки спору у відповідача не залишається декількох правомірних варіантів поведінки, а тому належним та ефективним способом захисту є безпосереднє зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області призначити позивачці пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 45 Закону №1058-IV пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.
Позивачці виповнилося 45 років 19.12.2025, а із заявою про призначення пенсії вона звернулася 11.02.2026, тобто до спливу трьох місяців з дня досягнення пенсійного віку. Отже, пенсія підлягає призначенню з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, - з 20.12.2025.
Що стосується вимоги про окреме зобов`язання провести нарахування та здійснити виплату призначеної пенсії, суд зазначає, що питання фактичного нарахування конкретного розміру та виплати пенсії відповідачем ще не вирішувалося, оскільки спірним рішенням у її призначенні було відмовлено. Тому в цій частині позовні вимоги є передчасними та задоволенню не підлягають.
Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах щодо протиправності рішень суб`єкта владних повноважень обов`язок доказування правомірності свого рішення покладається на відповідача. Відповідач не довів правомірності застосування до позивачки 50-річного вікового цензу всупереч Рішенню Конституційного Суду України №1-р/2020 та правовому висновку Великої Палати Верховного Суду у справі №360/3611/20.
Отже, адміністративний позов підлягає частковому задоволенню.
Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, понесені нею судові витрати стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.
З матеріалів справи вбачається, що при зверненні до суду позивачкою сплачено судовий збір у сумі 1331,20 грн. Оскільки оскаржуване рішення прийняте Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області, зазначена сума підлягає стягненню на користь позивачки за рахунок бюджетних асигнувань цього відповідача. 
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання рішення протиправним та скасування його, зобов`язання вчинити дії – задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 19.02.2026 №184250014224 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (вул. Ольжича, 7, м. Житомир, 10003, код ЄДРПОУ 13559341) призначити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) з 20.12.2025 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1 відповідно до пункту «а» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII у редакції до внесення змін Законом України від 02.03.2015 №213-VIII, з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 №1-р/2020.
У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.
Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (вул. Ольжича, 7, м. Житомир, 10003, код ЄДРПОУ 13559341) судовий збір у розмірі 1331 (одна тисяча триста тридцять одна) грн 20 коп.
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. 
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. 
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя   О.М. Кунець