| ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/6173/25 Суддя (судді) першої інстанції: Василь ГАВРИЛЮК

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2026 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючий суддя Парінов А.Б.,
судді:  Беспалов О.О.,
Кравченко Є.Д.,
розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Слобідської сільської ради на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 19 вересня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Слобідської сільської ради про визнання протиправним та скасування розпорядження, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати протиправним та скасувати розпорядження Слобідської сільської ради № 73-ОС від 01.05.2025 "Про скасування розпорядження від 27.02.2025 № 36-ОС". 
В обґрунтування позову зазначив, що розпорядження № 36-ОС від 27.02.2025, яким його звільнено з посади, є ненормативним правовим актом одноразового застосування, що вичерпав свою дію фактом виконання, а тому не міг бути скасований самим органом місцевого самоврядування; повноважень щодо поновлення раніше звільненого працівника шляхом скасування власного розпорядження про звільнення сільський голова, на думку позивача, не має.
Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 19 вересня 2025 року позов задоволено повністю: розпорядження № 73-ОС від 01.05.2025 визнано протиправним та скасовано. 
Суд першої інстанції виходив із того, що розпорядження № 36-ОС від 27.02.2025 як ненормативний акт посадової особи місцевого самоврядування вичерпало свою дію фактом виконання, оскільки позивачу видано трудову книжку та здійснено виплату компенсацій, у зв`язку з чим не могло бути скасоване чи змінене після його виконання, а відтак розпорядження № 73-ОС прийняте з порушенням вимог статті 2 КАС України.
Не погодившись із рішенням, Слобідська сільська рада подала апеляційну скаргу та додаткові пояснення, в яких просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в позові. 
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що позивачем визначено неналежного відповідача, оскільки спірне розпорядження видано сільським головою одноособово, а відтак належним відповідачем у справі має бути саме сільський голова, а не сільська рада. Крім того, апелянт зазначає про помилкове зазначення у позовній заяві та рішенні суду коду ЄДРПОУ відповідача, який у подальшому було виправлено ухвалою суду. Вказує, що рішення сесії ради та розпорядження голови є різними за своєю правовою природою актами, при цьому оскаржуване розпорядження прийнято саме сільським головою, а не сесією ради. Зазначає, що роботодавець вправі самостійно скасувати власний наказ (розпорядження) про звільнення у разі встановлення факту його помилковості, наслідком чого є поновлення працівника з дати звільнення. Вважає, що станом на момент звернення до суду права позивача вже були повністю відновлені спірним розпорядженням, а тому відсутнє порушене право, яке потребує судового захисту. Посилається також на те, що обставини відновлення прав позивача вже встановлені ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 09.06.2025 про закриття провадження у справі № 580/2813/25. Крім того, апелянт зазначає, що після поновлення на роботі позивач фактично ухилився від виконання посадових обов`язків, маючи на меті стягнення середнього заробітку за час перебування спору на розгляді судів.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.
Від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній посилаючись на безпідставність доводів апелянта просив залишити скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Також позивачем направлено додаткові пояснення.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 05.04.2021 обіймав посаду начальника відділу земельних відносин та екології виконавчого комітету Слобідської (раніше – Червонослобідської) сільської ради. 
Розпорядженням голови Слобідської сільської ради № 36-ОС від 27.02.2025 його звільнено з цієї посади з 28.02.2025 у зв`язку зі скороченням чисельності та штату на підставі пункту 1 статті 40 Кодексу законів про працю України; розпорядження виконано, позивачу видано трудову книжку та здійснено відповідні виплати. 
Розпорядженням голови № 73-ОС від 01.05.2025 розпорядження № 36-ОС скасовано, ОСОБА_1 поновлено на посаді з 01.03.2025, трудові відносини визнано нерозірваними, а відділу бухгалтерського обліку доручено здійснити виплати. 
Копію розпорядження № 73-ОС позивач отримав 05.05.2025.
Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, дійшла таких висновків.
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Статтею 43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.
Згідно з пунктами 10, 20 частини четвертої статті 42 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" сільський, селищний, міський голова призначає на посади та звільняє з посад керівників відділів, управлінь та інших виконавчих органів ради та видає розпорядження у межах своїх повноважень. 
Відповідно до частини першої статті 235 Кодексу законів про працю України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.
Оцінюючи висновок суду першої інстанції про неможливість скасування органом місцевого самоврядування розпорядження про звільнення після його виконання, колегія суддів зважає на таке. 
Правова позиція про те, що ненормативний акт вичерпує свою дію фактом виконання і не може бути скасований після цього, застосовується до актів, якими особу вперше наділяють певним статусом чи правом, зокрема до актів про призначення на посаду, тобто до актів, що породжують нові правовідносини. Натомість розпорядження про звільнення та про скасування звільнення стосуються наявних трудових правовідносин і спрямовані на їх припинення або відновлення.
Подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 29 травня 2025 року у справі № 440/532/23, в якій Верховний Суд зазначив, що відповідним наказом "позивача було не призначено на посаду, а поновлено на ній після звільнення", а тому такий наказ спрямований на відновлення попереднього стану, тобто відновлення трудових правовідносин між сторонами; водночас Верховний Суд наголосив: "У випадку ж, якби йшлося про призначення на посаду (коли сторони до цього не перебували в правовідносинах), то аргументи про вичерпання таким наказом своєї дії в зв`язку з виконанням можна було б визнати слушними".
А отже, розпорядження № 36-ОС від 27.02.2025, яким припинено наявні трудові правовідносини, не є актом призначення на посаду, а розпорядження № 73-ОС від 01.05.2025 спрямоване на відновлення попереднього стану, тобто трудових правовідносин між сторонами. Висновок суду першої інстанції про те, що розпорядження про звільнення вичерпало свою дію виконанням і не могло бути скасоване, ґрунтується на помилковому застосуванні наведеної правової позиції до правовідносин, до яких вона не застосовується. Сільський голова, скасувавши власне розпорядження про звільнення та поновивши позивача на посаді, діяв у межах повноважень, наданих пунктами 10, 20 частини четвертої статті 42 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні". 
Стаття 235 Кодексу законів про працю України, на яку посилається позивач, визначає порядок поновлення на роботі незаконно звільненого працівника органом, який розглядає трудовий спір, і не забороняє роботодавцю самостійно усунути допущену ним помилку шляхом скасування власного розпорядження про звільнення з відновленням попереднього стану.
Таким чином, розпорядження № 73-ОС від 01.05.2025 не порушує, а відновлює трудові права позивача, оскільки ним скасовано звільнення, позивача поновлено на посаді з 01.03.2025 та вирішено питання про здійснення виплат.
Відповідно до частини першої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист. Відсутність порушеного права або невідповідність обраного позивачем способу захисту способам, визначеним законодавством, установлюється судом під час розгляду справи по суті та є підставою для відмови в позові; такий висновок Верховний Суд неодноразово формулював, зокрема у постанові від 15 серпня 2019 року у справі № 1340/4630/18.
Оскільки оскаржуваним розпорядженням № 73-ОС трудові права позивача відновлено, а не порушено, підстави для висновку про наявність порушеного права, яке підлягає судовому захисту у спосіб визнання цього розпорядження протиправним та його скасування, відсутні. А отже, у задоволенні позову належить відмовити.
Доводи апелянта про визначення позивачем неналежного відповідача колегія суддів відхиляє. Спірне розпорядження стосується особового складу апарату виконавчого комітету ради та видане сільським головою як посадовою особою ради, а тому Слобідська сільська рада є належним відповідачем у справі. Зазначення у позовній заяві та в рішенні суду першої інстанції коду ЄДРПОУ 04408778 замість 26323717 є опискою, яку суд виправив ухвалою від 09 жовтня 2025 року в порядку статті 253 Кодексу адміністративного судочинства України; виправлення такої описки не змінює відповідача, яким у справі незмінно виступала Слобідська сільська рада.
Посилання апелянта на те, що обставини відновлення прав позивача встановлені ухвалою про закриття провадження у справі № 580/2813/25 від 09.06.2025, не свідчить про наявність преюдиції щодо законності розпорядження № 73-ОС, оскільки ухвала про закриття провадження не є рішенням суду по суті спору, а законність зазначеного розпорядження предметом розгляду в тій справі не була. Водночас сам факт закриття провадження у справі № 580/2813/25 у зв`язку з відновленням прав позивача узгоджується з висновком про відновлювальний характер розпорядження № 73-ОС.
Що ж до можливих претензій позивача стосовно нездійснення передбачених розпорядженням № 73-ОС виплат чи його доводів про недопущення до роботи, то вони можуть бути предметом окремого спору про стягнення відповідних сум і не впливають на висновок про правомірність самого розпорядження про поновлення на посаді.
В адміністративних справах про протиправність рішень суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення покладається на відповідача (частина друга статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України). Досліджені у справі докази підтверджують, що розпорядження № 73-ОС прийняте з метою відновлення трудових правовідносин з позивачем і є правомірним, тоді як порушення прав позивача цим розпорядженням не встановлено.
Згідно з частинами першою, другою статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. 
Встановлені у справі обставини свідчать, що рішення суду першої інстанції ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права, а тому підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.
Керуючись статтями 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Слобідської сільської ради – задовольнити.
Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 19 вересня 2025 року – скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Слобідської сільської ради про визнання протиправним та скасування розпорядження –відмовити.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328, 329 КАС України.
Головуючий суддя А.Б. Парінов
Судді: О.О. Беспалов
Є.Д. Кравченко

(Повний текст постанови суду виготовлено 15 вересня 2026 року)