Справа № 149/3275/25
Провадження №2/149/160/26 
Номер рядка звіту 15
Р І Ш Е Н Н Я 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.07.2026 м. Хмільник

Хмільницький міськрайонний суд Вінницької області у складі:
головуючого судді Олійника І. В.,
за участі секретаря Янюк А. Й.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Хмільнику матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до Хмільницької міської ради Вінницької області (відповідач 1), ОСОБА_2 (відповідач 2) про усунення перешкод в користуванні сервітутом,

ВСТАНОВИВ:
Представник позивача ОСОБА_1 – адвокат Поворознюк Б. М. подав позов до Хмільницької міської ради Вінницької області (відповідач 1), ОСОБА_2 (відповідач 2) про усунення перешкод у користуванні сервітутом.
Короткий виклад позовних вимог
Позивач у 2020 році придбав земельну ділянку площею 0,03 га у АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку. Рішенням Літинського районного суду Вінницької області від 19.01.2024 року позов ОСОБА_1 задоволено та встановлено позивачеві право безстрокового земельного сервітуту (право проходу та проїзду, прокладання водопроводу та водовідведення, прокладання силових кабелів, мереж електропостачання) на земельну ділянку площею 200 кв. м., яка є в комунальній власності територіальної громади м. Хмільника та перебуває в оренді відповідач 2. Позивачем зареєстровано право сервітуту, однак на даний час на земельній ділянці, яку орендує відповідач 2 знаходиться тимчасова мала архітектурна форма, яку встановив орендар ОСОБА_3 та продав її ОСОБА_2 . На неодноразові звернення позивача, відповідач 1 повідомив, що розробляє проект угоди про внесення змін до договору оренди, однак цього не було зроблено. Також інформацією з ДРРП від 30.06.2025 підтвреджено, що земельна ділянка з кадастровим номером 0510900000:00:001:1398 не перебуває в оренді. Проте відповідач 1 як власник земельної ділянки, відповідач 2 як власник малої архітектурної форми не усувають порушення права позивача на користування сервітутом, а тому представник позивача просить усунути ці перешкоди шляхом зобов`язання відповідачів 1 та 2 вчинити дії щодо демонтажу тимчасової малої архітектурної форми та звільнення тієї частини земельної ділянки на якій рішенням суду встановлено сервітут. 
Рух справи 
Ухвалою суду 10.10.2025 року відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче засідання, визначено строк для надання відзиву, відповіді на відзив, заперечень.
Ухвалою суду від 09.12.2025 задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів.
Ухвалою суду від 06.01.2026 року закрито підготовче провадження та призначено судовий розгляд. 
Ухвалою суду від 17.02.2026 поновлено строк та задоволено клопотання про витребування доказів.
Позиція сторін
Позивач, представник позивача у судове засідання 07.07.2026 не з`явився, представник подав заяву про розгляд справи у їх відсутність, позов підтримує в повному обсязі.
Представник відповідача 1 подав відзив на позовну заяву, у якому заперечив проти задоволення позову, оскільки міська рада вживає заходів щодо реалізації рішення суду, зокрема листами від 05.02.2025, 25.04.2025 зверталася до відповідача 2 із вимогою забезпечити вільний доступ позивачеві до його земельної ділянки та усунути перешкоди. Відповідач 1 є неналежним відповідачем, оскільки перешкоди у користуванні чинить відповідач 2, який є власником малої архітектурної форми. 
Відповідач 2 у судове засідання не з`явився, відзиву, заяв, клопотань не подав. Причини неявки суду невідомі. Про дату, час і місце розгляду справи повідомлено завчасно і належним чином.
Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов наступного висновку.
Фактичні обставини
Позивач на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 15.04.2020 придбав земельну ділянку площею 0,03 га з кадастровим номером № 0510900000:00:001:1397, яка розташована по АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (а.с. 11-12). Право власності позивача на цю земельну ділянку зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 15.04.2020 (а.с. 13).
На заяву позивача від 19.06.2025 відповідач 1 надав лист від 06.02.2025 про направлення звернення до відповідач 2 (а.с. 14, 15).
Представник позивача адресував письмові претензії відповідачам 1 та 2 (а.с. 16, 18). Від відповідача 1 отримано відповідь від 20.05.2025 про те, що органами виконавчої влади розробляється проект угоди про внесення змін до договору оренди землі (а.с. 17).
Рішенням Літинського районного суду Вінницької області від 19.01.2024, яке набрало законної сили, у цивільній справі № 149/1958/20 позов ОСОБА_1 задоволено. Встановлено ОСОБА_1 право безстрокового земельного сервітуту на земельну ділянку площею 200, кв.м., кадастровий номер 0510900000:00:001:1398 для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, яка є комунальною власністю територіальної громади м. Хмільника та перебуває в оренді ОСОБА_2 у відповідності до варіанту №2 (додаток 3) висновку судової земельно-технічної експертизи від 16.02.2023 № 007/21, виконаної ТОВ «Експертно-юридичною фірмою Соломон»: встановлено право проходу та проїзду на транспортному засобі через земельну ділянку площею 200 кв.м. кадастровий номер 0510900000:00:001:1398 до земельної ділянки площею 300,00 кв.м. кадастровий номер 0510900000:00:001:1397 згідно варіанту №2 (додаток 3) висновку судової земельно-технічної експертизи від 16.02.2023 № 007/21, виконаної ТОВ «Експертно-юридичною фірмою Соломон»; встановлено право на прокладання водопроводу та водовідведення, право на прокладання силових кабелів електропостачання від загальноміських мереж водопостачання та водовідведення мереж електропостачання через земельну ділянку площею 200,00 кв. м, кадастровий номер 0510900000:00:001:1398 до земельної ділянки площею 300,00 кв.м. 0510900000:00:001:1397 згідно варіанту №2 (додаток 3) висновку судової земельно-технічної експертизи від 16.02.2023 № 007/21, виконаної ТОВ «Експертно-юридичною фірмою Соломон» (а.с. 21-26). Постановою Вінницького апеляційного суду від 04.04.2024 рішення Літинського районного суду Вінницької області від 19.01.2024 – залишено без змін (а.с. 27-33).
Право користування (сервітут) на земельну ділянку з кадастровим номером 0510900000:00:001:1398 ОСОБА_1 03.10.2024 зареєстрував у Державному реєстрі речових прав, що підтверджується витягом від 09.10.2024 (а.с. 34).
Земельна ділянка з кадастровим 0510900000:00:001:1398, площею 0,20 га на праві власності належить Хмільницькій міській раді (витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на а.с. 35).
Висновком експерта №007/21 від 16.02.2023 за результатами проведеної судової земельно-технічної експертизи визначено технічно можливі варіанти встановлення земельного сервітуту на земельній ділянці з кадастровим номером 0510900000:00:001:1398 (копія на а.с. 37-56).
Довідкою інженера – землевпорядника ОСОБА_4 (а.с. 59), схемою розташування земельних ділянок та фотозображенням (а.с. 61-63) зафіксовано розташування малої архітектурної форми на земельній ділянці з кадастровим номером 0510900000:00:001:1398.
Відповідач 1 у квітні та жовтні 2025 року направив ОСОБА_2 листи з вимогою розглянути можливість звільнення частини земельної ділянки враховуючи рішення суду (а.с. 81, 83).
Земельна ділянка площею 200 кв. м., з кадастровим 0510900000:00:001:1398 на підставі договору оренди землі від 01.10.2019 відповідач 1 передав в оренду ОСОБА_5 на строк 5 років (копія на а.с. 124-127, 147, 214-215). Акти приймання-передачі (а.с. 128). Протокол проведення земельних торгів (ас. 129, 148). 29.03.2022 до вищевказаного договору оренди внесено зміни, замінено орендаря з ОСОБА_5 на ОСОБА_6 (а.с. 130, 146, 216-217). Заява про оформлення паспорта прив`язки 09-22 (а.с. 131, 137, 149, 150, 157). Паспорт прив`язки тимчасової споруди площею 30 кв. м. (а.с.132-136). Заява про виконання вимог паспорта прив`язки (а.с. 138, 139, 158, 159). Паспорт прив`язки 07-22 (а.с. 140-145, 151). Паспорт прив`язки №08-22 (а.с. 152-156). Клопотання про внесення змін до договору оренди землі від 01.10.2019 про заміну орендаря з ОСОБА_3 на ОСОБА_2 (а.с. 160), рішення Хмільницької міської ради від 06.10.2023 про розгляд заяви ОСОБА_6 (а.с. 161-162). Рішенням Хмільницької міської ради № 2902 від 30.08.2024 вирішено внести зміни до договору оренди землі від 01.10.2019, збільшено строк до 30 років (а.с. 211-212). Клопотання ОСОБА_2 (а.с. 213). На підставі договору від 10.03.2025, який укладено шляхом поновлення договору оренди землі від 01.10.2019 відповідач 1 передав відповідачеві 2 зазначену земельну ділянку в оренду на строк 30 років (а.с. 163-165), акт приймання передачі (а.с. 166), витяг про реєстрацію права оренди за відповідачем 2 у Державному реєстрі речових прав (а.с. 167). Угодою від 30.05.2025 внесено зміни до договору оренди землі від 01.10.2019 та п. 27 Договору викладено в новій редакції, зокрема зазначено про право ОСОБА_1 безстрокового земельного сервітуту (а.с. 168).
Листом начальника управління містобудування і архітектури міської ради Олійника О. від 27.02.2026 начальника юридичного відділу міської ради Буликову Н. повідомлено, що управлінням містобудування переоформлення паспортів прив`язки тимчасових споруд не здійснювалося, строк їх дії не продовжувався (а.с. 221).
Позиція суду
Згідно з ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).
За змістом ст. ст. 15, 16 Цивільного кодексу України (надалі – ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно з ч. 1 ст. 13 ч. 1 ст. 14 Конституції України земля, її надра, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування. Земля є основним національним багатством, що знаходиться під особливою охороною держави.
Статтею 395 ЦК України врегульовано, що речовими правами на чуже майно є: право володіння; право користування (сервітут); право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); право забудови земельної ділянки (суперфіцій). Законом можуть бути встановлені інші речові права на чуже майно.
Згідно зі ст. 98 Земельного кодексу України (надалі – ЗК України), в редакції зі змінами внесеними згідно із Законом № 2314-VIII, право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки чи іншої заінтересованої особи на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками) (ч. 1 ). Земельні сервітути можуть бути постійними і строковими (ч. 2). Встановлення земельного сервітуту не веде до позбавлення власника земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, прав володіння, користування та розпорядження нею (ч. 3). Земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений (ч. 4).
За змістом статей 91, 96 Земельного кодексу України власники земельних ділянок та землекористувачі зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів; дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов`язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон.
Згідно з пунктами а, б, в4, г ст. 99 Земельного кодексу України власники або землекористувачі земельних ділянок чи інші заінтересовані особи можуть вимагати встановлення таких земельних сервітутів, зокрема: права проходу та проїзду на велосипеді; права проїзду на транспортному засобі по наявному шляху; права прокладання та експлуатації ліній електропередачі, зв`язку, трубопроводів, інших лінійних комунікацій; г) права прокладати на свою земельну ділянку водопровід із чужої природної водойми або через чужу земельну ділянку.
Сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій конкретно визначеній особі (особистий сервітут). Земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (землекористувачем) земельної ділянки. За домовленістю сторін договір про встановлення земельного сервітуту може бути посвідчений нотаріально. Власник земельної ділянки також може встановити вимогу нотаріального посвідчення договору про встановлення земельного сервітуту та скасувати таку вимогу. Встановлення (скасування) вимоги є одностороннім правочином, що підлягає нотаріальному посвідченню. Така вимога є обтяженням речових прав на земельну ділянку та підлягає державній реєстрації в порядку, визначеному законом. Земельний сервітут підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому для державної реєстрації прав на нерухоме майно (ч.ч. 1, 2 ст. 100 ЗК України, сь 402 ЦК України).
Власник, землекористувач земельної ділянки, щодо якої встановлено земельний сервітут, має право вимагати від осіб, в інтересах яких встановлено земельний сервітут, плату за його встановлення, якщо інше не передбачено законом. Власник земельної ділянки, щодо якої встановлено земельний сервітут, має право на відшкодування збитків, завданих встановленням земельного сервітуту ( ч.ч. 4, 5 ст. 101 ЗК України).
Згідно з нормами ст. 401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій особі, конкретно визначеній особі (особистий сервітут). Потреба встановлення сервітуту виникає у тих випадках, коли власник майна не може задовольнити свої потреби будь-яким іншим способом.
Згідно ст. 404 ЦК України право користування чужою земельною ділянкою або іншим нерухомим майном полягає у можливості проходу, проїзду через чужу земельну ділянку, прокладання та експлуатації ліній електропередачі, зв`язку і трубопроводів, забезпечення водопостачання, меліорації тощо (ч. 1). Особа має право вимагати від власника (володільця) сусідньої земельної ділянки, а в разі необхідності - від власника (володільця) іншої земельної ділянки надання земельного сервітуту (ч. 2).
За обставин даної справи, спір виник з приводу порушення права позивача на користування сервітутом, що встановлений рішенням суду від 19.01.2024, яке набрало законної сили. 
У своїй практиці Верховний Суд неодноразово зазначав, що: «оскільки сервітут - це право обмеженого користування чужим майном (земельною ділянкою), то потреба у встановленні сервітуту виникає у тих випадках, коли особа не може задовольнити свої потреби будь-яким іншим способом». Вказана правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 21.02.2018 у справі № 905/3280/16, від 23.09.2020 у справі № 917/133/17. 
З досліджених судом доказів встановлено, що позивач не може користуватися правом сервітуту, оскільки на земельній ділянці з кадастровим номером 0510900000:00:001:1398 встановлено малу архітектурну форму, яка перекриває прохід, проїзд на ділянку позивача, можливість прокладення кабелів та водопостачання.
Отже, позивачем підтверджено те, що його право порушено.
Правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.
Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду (див, зокрема, постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 19 лютого 2024 року у справі № 567/3/22 (провадження № 61-5252сво23)).
При цьому позов пред`явлено не лише до власника малої архітектурної форми, а й до Хмільницької міської ради, як власника земельної ділянки.
Відповідач 1 зазначає, що не повинен відповідати за вказаним позовом як неналежний відповідач, оскільки мала архітектурна форма належить відповідачеві 2.
Суд відхиляє вказані доводи відповідача 1, враховуючи наступне.
З правових висновків Верховного Суду у постанові від 13.07.2023 справа №0940/2305/18 видно, що належним є відповідач, який дійсно є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права. Відтак, неналежним відповідачем є особа, яка не має відповідати за пред`явленим позовом. Тобто у разі, якщо норма матеріального права, яка підлягає застосуванню за вимогою позивача, вказує на те, що відповідальність повинна нести інша особа, а не та, до якої пред`явлено позов, оскільки не є учасником спірних правовідносин, то підстави для задоволення такого позову відсутні.
Як видно з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно земельна ділянка 0510900000:00:001:1398 належить на праві власності відповідачеві 1, якому в силу ч. 1 ст. 317 ЦК України належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Як власник вищевказаної земельної ділянки відповідач 1 надав її в оренду, а також на звернення одного з орендарів, 18.11.2022 видав паспорта прив`язки тимчасової споруди, площею 30 м. кв., власником якої у подальшому став відповідач 2.
За змістом рішення Літинського районного суду від 19.01.2024 у справі № 149/1958/20 видно, що позивач з позовом про встановлення сервітуту звернувся до суду 04.09.2020 і також відповідачем визначив Хмільницьку міську раду. Зазначене дає підстави для висновку, що міській раді було відомо обставини справи. Проте, під час розгляду справи відповідач 1 видав паспорта прив`язки тимчасових споруд, що і забезпечило можливість їх подальшого встановлення на земельній ділянці, отже дії відповідача 1 також порушили право позивача. 
Окрім цього, листом начальника управління містобудування і архітектури міської ради головного архітектора Олійника О. від 02.03.2026 представника відповідача 1 повідомлено, що строк дії паспортів прив`язки № 7-2022, 8-2022, 9-2022 від 18.11.2022 закінчився 01.10.2024, строк їх дії не продовжувався, а також те, що наявність встановленого судом сервітуту на право проїзду та нормативні вимоги щодо мінімальної відстані до проїзної частини, розміщення тимчасових споруд у межах зазначеної земельної ділянки у запропонованому місці не відповідає вимогам чинного законодавства, що виключає можливість надання позитивного висновку (а.с. 221).
Враховуючи встановлені обставини справи суд дійшов висновку, що відповідач 1 як власник земельної ділянки з кадастровим номером №0510900000:00:001:1398 , який надав її в оренду, видавав паспорти прив`язки на розміщення малої архітектурної форми, а також відповідач 2 як власник малої архітектурної форми, відповідно до договору купівлі-продажу, а також орендар цієї земельної ділянки є належними відповідачами.
Позивачем обрано вірний спосіб захисту, а саме усунення перешкод шляхом вчинення дій щодо демонтажу належної відповідачеві 2 малої архітектурної форми та звільнення тієї частини земельної ділянки, на яку рішенням суду встановлено сервітут.
Враховуючи викладене та приймаючи до уваги встановлені обставини, встановлення порушення права позивача, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених вимог, а тому позов підлягає задоволенню в повному обсязі.
Розподіл судових витрат
Згідно із ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки позов задоволено повністю, а позивачем підтверджено понесення витрат по сплаті судового збору – 1211,20 грн, витрат на правничу допомогу -15000 грн, ці витрати є обґрунтованими, співмірними зі складністю справи, а тому підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача у рівних частинах.
Керуючись ст. ст. 81, 82, 133, 141, 258, 263-265, 354, 355 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:
Позов задовольнити повністю.
Усунути перешкоди у користуванні сервітутом та зобов`язати Хмільницьку міську раду Вінницької області та ОСОБА_2 вчинити дії щодо демонтажу належної ОСОБА_2 тимчасової малої архітектурної форми та звільнити ту частину земельною ділянки площею 0,02 га кадастровий номером 0510900000:00:001:1398 для будівництва та обслуговування будівель торгівлі (03.07), яка є комунальною власністю територіальної громади м. Хмільника, та на яку рішенням Літинського районного суду Вінницької області від 19.01.2024, яке набрало законної сили, встановлено сервітут. 
Стягнути з Хмільницької міської ради Вінницької області на користь ОСОБА_1 понесені витрати по сплаті судового збору та на правничу допомогу в загальному розмірі 8105 грн. 60 коп. 
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені витрати по сплаті судового збору та на правничу допомогу в загальному розмірі 8105 грн. 60 коп. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст рішення суду складено 16.07.2026.
Учасники справи:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ;
Відповідач 1 : Хмільницька міська рада Вінницької області, код ЄДРПОУ 04051274, вул. Столярчука, буд. № 10 м. Хмільник Вінницької області;
Відповідач 2: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_3 .

Суддя     Ігор ОЛІЙНИК