П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 липня 2026 року 
м. Рівне

Справа № 569/15237/25
Провадження № 22-ц/4815/1033/26

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 

судді-доповідача – Шимківа С.С.,
суддів:  – Боймиструка С.В., Хилевича С.В.,

учасники справи: 
позивач – Акціонерне товариство "ПУМБ",
відповідач –  ОСОБА_1 , 
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на додаткове рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 20 лютого 2026 року (ухвалене у складі судді Кучиної Н.Г.) у справі за позовом Акціонерного товариства "Перший Український Міжнародний Банк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в :

У провадженні Рівненського міського суду Рівненської області перебувала цивільна справа за позовом Акціонерного товариства "ПУМБ" до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 09 лютого 2026 року у задоволенні позову АТ "Перший Український Міжнародний Банк" звернулося до Рівненського міського суду Рівненської області з позовом до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено.
17.02.2026 відповідач подав до суду першої інстанції заяву про розподіл/відшкодування/компенсацію судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи, згідно з якою просив суд стягнути з позивача суму понесених судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 18 000,00 грн. або, з врахуванням наведених висновків Верховного Суду, 9000 грн 00 коп. як 50% від попередньо заявленої суми.
Додатковим рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 20 лютого 2026 року заяву ОСОБА_1 про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу по цивільній справі за позовом АТ "Перший український міжнародний банк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково.
Стягнуто з АТ "Перший український міжнародний банк" на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2 000 грн.
В задоволенні решти вимог – відмовлено.
Рішення суду мотивовано тим, що за наявності заперечень іншої сторони суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі її витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час і неспівмірність порівняно з ринковими цінами. З огляду на це, суд вважав, що витрати на професійну правничу допомогу відповідача підлягають стягненню частково в розмірі 2 000 грн.
Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку.
У поданій апеляційній скарзі зазначає, що суд першої інстанції не встановив обставини (факти) того, що позивачем та (чи) його представником не було доведено неспівмірність та непропорційність судових витрат на професійну правничу допомогу. Суд неправильно установлення обставин, які мають значення для справи, невірно дослідив та оцінив докази відповідача. 
Суд неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права; здійснив неправильно тлумачення закону; неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи; не взято до уваги (проігноровано) висновки Верховного Суду; проігноровано аргументацію, твердження, пояснення та докази відповідача та їх зміст.
Наявні усі правові підстави для відшкодування (компенсації) позивачем понесених відповідачем судових витрат на професійну правничу допомогу, пов`язаних з розглядом справи №569/15237/25, саме у розмірі 18000 грн. 00 коп. (вісімнадцять тисяч гривень нуль копійок). А тому, є необхідність у зміні додаткового рішення.
Просить суд змінити мотивувальну та резолютивну частини додаткового рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 20 лютого 2026 року у справі №569/15237/25 в яких зазначити щодо задоволення вимог ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) про стягнення з Акціонерного товариства "Перший український міжнародний банк" (код ЄДРПОУ 14282829) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судових витрат на професійну правничу допомогу, пов`язаних з розглядом справи № 569/15237/25, у розмірі 18000 грн 00 коп (вісімнадцять тисяч гривень нуль копійок).
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, з огляду на наступне.
Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 09 лютого 2026 року у задоволенні позову АТ "Перший Український Міжнародний Банк" звернулося до Рівненського міського суду Рівненської області з позовом до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено.
17.02.2026 відповідач подав до суду першої інстанції заяву про розподіл/відшкодування/компенсацію судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи, згідно з якою просив суд стягнути з позивача суму понесених судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 18 000,00 грн. або, з врахуванням наведених висновків Верховного Суду, 9000 грн 00 коп. як 50% від попередньо заявленої суми.
Згідно п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Відповідно до статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:
1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 ЦПК України);
2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України);
3) розподіл судових витрат між сторонами (стаття 141 ЦПК України).
Відповідно до частини першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
На підтвердження своїх витрат на правову допомогу відповідачем долучено до заяви: Договір про надання правничої допомоги № б/н від 20.09.2025, укладений між ОСОБА_1 і адвокатом Барилюком П.В., ордер на надання правничої допомоги ОСОБА_1 № 1205422 від 03.12.2024, виданий адвокатом, що здійснює адвокатську діяльність індивідуальну, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю, Акт надання послуг № 09/12 від 09.02.2026, в якому зазначено найменування робіт, послуг кількістю 1, на суму 18 000 грн., детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Представник позивача АТ "ПУМБ" заперечував проти заяви про стягнення витрат на правову допомогу, просив відмовити у задоволенні заяви або зменшити розмір витрат до 500 грн. Вказував, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалено рішення всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо керуючись принципами справедливості та верховенства прав встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
Виходячи з обставин справи та вищенаведених вимог чинного законодавства, висновок суду першої інстанції щодо стягнення судових витрат на оплату правничої допомоги у розмірі 2000 грн, за наявності заперечень іншої сторони, з урахуванням вимог розумності, співмірності, справедливості та реальності таких витрат, є правильним.
Разом з тим, апеляційний суд зазначає наступне.
Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Постановою Рівненського апеляційного суду від 09 липня 2026 року у справі № 569/15237/25 (провадження № 22-ц/4815/884/26) апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Перший Український Міжнародний Банк" задоволено, заочне рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 09 лютого 2026 року скасовано, а позов Акціонерного товариства "Перший Український Міжнародний Банк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено у повному обсязі.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Стороною позивача, яка виграла спір, не подано апеляційну скаргу на додаткове рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 20 лютого 2026 року.
У свою чергу, виходячи з вимог апеляційної скарги  ОСОБА_1 , апеляційний суд позбавлений можливості скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове – про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі.
Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку про залишення додаткового рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 20 лютого 2026 року без змін, а апеляційної скарги ОСОБА_1 – без задоволення.
Керуючись ст.ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, Рівненський апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення, а додаткове рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 20 лютого 2026 року – без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач        Шимків С.С.

Судді:          Боймиструк С.В.

Хилевич С.В.