КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2026 року 
м. Київ
єдиний унікальний номер судової справи 361/4987/22
номер провадження № 22-ц/824/8173/2026
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді | Лапчевської О.Ф.,
суддів | Березовенко Р.В., Мостової Г.І.,
за участю секретаря судового засідання | Єфіменко І.О.,
учасники справи: заінтересована особа ОСОБА_1 ,
державний виконавець Мурашко О.В., 
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника Броварського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) - Мурашко Ольги Володимирівни на ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 28 січня 2026 року /суддя Ведмідь Н.В./
у справі за скаргою ОСОБА_2 на дії та бездіяльність державного виконавця Броварського відділу державної виконавчої служби у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Мурашко Ольги Володимирівни, заінтересована особа: ОСОБА_1 , -

В С Т А Н О В И В:

Заявник звернувся з вимогами про визнання неправомірною бездіяльності старшого державного виконавця Броварського відділу державної виконавчої служби у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Мурашко Ольги Володимирівни щодо не зняття арешту з майна боржника ОСОБА_2 , накладеного постановою від 04.06.2025 року у виконавчому провадженні № НОМЕР_6; зобов`язання старшого державного виконавця винести постанову про зняття арешту з майна боржника; стягнення судових витрат.
Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 28 січня 2026 року скаргу ОСОБА_2 задоволено. Визнано неправомірною бездіяльність державного виконавця Мурашко О.В. щодо не зняття арешту з майна боржника ОСОБА_2 , накладеного постановою від 04.06.2025 у виконавчому провадженні № НОМЕР_6. Зобов`язано старшого державного виконавця Мурашко О.В. усунути порушення шляхом прийняття постанови про зняття арешту, накладеного постановою від 04.06.2025 у виконавчому провадженні № НОМЕР_6. /а.с. 55-60/
Не погоджуючись з вказаною ухвалою, представник Броварського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) - Мурашко О.В. звернулась з апеляційною скаргою, в якій просила скасувати ухвалу та відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_2 на дії/бездіяльність органу примусового виконання.
На підтвердження вимог, викладених в апеляційній скарзі, апелянт посилалась на необґрунтованість висновків суду першої інстанції. Вважає, що судом першої інстанції не повно з`ясовані обставини справи, зокрема те, що з дати відкриття виконавчого провадження боржником аліменти сплачувалися не своєчасно та не в повному обсязі, що підтверджується довідкою-розрахунком зі сплати аліментів. Апелянт зазначає, що за наявності заборгованості із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці, стягнення може бути звернено на майно боржника (ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження»). Також апелянт вказує, що боржником було порушено ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» в частині неподання декларації про доходи та майно, приховування офіційного доходу, що призвело до виникнення заборгованості зі сплати аліментів у розмірі 25 085,90 грн станом на 01.07.2025. Апелянт зазначає, що 04.06.2025 до відділу від стягувача надійшла заява про накладення арешту на все рухоме майно боржника, у зв`язку з чим державним виконавцем було винесено постанову про арешт майна. Апелянт стверджує, що відсутність заборгованості по сплаті аліментів не є безумовною підставою для зняття арешту, оскільки стягнення аліментів належать до періодичних платежів і має триваючий характер - до досягнення дитиною повноліття. Апелянт посилається на ст. 180, 183, 195, 196 Сімейного кодексу України, ст. 18, 19, 34, 71 Закону України «Про виконавче провадження», Інструкцію з організації примусового виконання рішень, затверджену наказом МУЮ від 02.04.2012 № 512/5.
Представник боржника ОСОБА_2 - адвокат Герасимовська Н.М. подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін. В обґрунтування зазначає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення скарги, оскільки станом на 30.09.2025 заборгованість зі сплати аліментів у боржника відсутня, що підтверджується листами начальника Броварського ВДВС від 15.08.2025 № 125391 та від 30.09.2025 № 125424. Крім того, 05.06.2025 державним виконавцем винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, яку направлено на виконання до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, що є іншим способом забезпечення виконання рішення про стягнення періодичних платежів. Посилається на п. 7 ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якого погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника, є підставою для зняття арешту. Зазначає, що боржник перебуває на військовій службі у Національній гвардії України, отримує регулярний дохід, з якого відраховуються аліменти, тому виконання судового наказу забезпечено в інший спосіб.
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення залишенню без змін на підставі наступного.
Судом встановлено, що 06 грудня 2022 року Броварським міськрайонним судом Київської області видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на двох дітей: дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частки його заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на кожну дитину, щомісячно, починаючи з 03.10.2022 і до досягнення найстаршою дитиною повноліття.
21 грудня 2022 року державним виконавцем Броварського відділу державної виконавчої служби у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Мурашко О.В. відкрито виконавче провадження № НОМЕР_6.
04 червня 2025 року старшим державним виконавцем Мурашко О.В. винесено постанову про арешт майна боржника, якою накладено арешт на транспортні засоби: 1) TOYOTA, реєстраційний номер НОМЕР_2 , VIN/номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_3 ; 2) NISSAN, реєстраційний номер НОМЕР_4 , VIN/номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_5 .
05 червня 2025 року державним виконавцем винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, яку направлено на виконання до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України.
Згідно з листами начальника Броварського відділу державної виконавчої служби Роєнка Р. від 15.08.2025 № 125391 та від 30.09.2025 № 125424, станом на 30.09.2025 заборгованість по аліментах у боржника ОСОБА_2 відсутня, але відсутні засоби забезпечення виконання рішення в інший спосіб. Боржнику відмовлено у знятті арешту.
31.07.2025 та 18.09.2025 боржник звертався до державного виконавця із заявами про зняття арешту, однак отримав відмови.
Боржник ОСОБА_2 перебуває на військовій службі у Національній гвардії України (військова частина НОМЕР_1 ), отримує грошове забезпечення, з якого з 05.06.2025 здійснюються відрахування аліментів згідно з постановою про звернення стягнення на заробітну плату.
Постановляючи оскаржену ухвалу, суд першої інстанції вірно керувався ст. 447, 449, 451 ЦПК України про те, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що дією або бездіяльністю державного виконавця порушено їхні права; суд визнає оскаржувані дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця усунути порушення; п. 7 ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» про те, що погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника, є підставою для зняття арешту; ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» про обов`язок державного виконавця вживати передбачені законом заходи примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії; ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод про право мирно володіти своїм майном та критерій пропорційності втручання у це право.
Судом першої інстанції зроблено висновок про те, що державний виконавець, накладаючи арешт, не врахував відсутності заборгованості зі сплати періодичних платежів та доказів ухилення боржника від виконання обов`язку, покладеного на нього судовим рішенням; збереження арешту на майно за відсутності заборгованості та наявності іншого способу забезпечення виконання, а саме, звернення стягнення на доходи боржника, є непропорційним втручанням у майнові права боржника.
Доводи апеляційної скарги, апеляційним судом відхиляються з таких підстав.
Перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно визначив характер спірних правовідносин та застосував норми матеріального і процесуального права, які їх регулюють.
Відповідно до ч. 1 ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Згідно з ч. 2 ст. 451 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).
Відповідно до п. 7 ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника.
Колегія суддів звертає увагу, що відповідно до ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», за наявності заборгованості із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці, виконавець звертає стягнення на майно боржника. Однак у даному випадку матеріали справи свідчать про відсутність такої заборгованості.
Як вбачається з листів начальника Броварського ВДВС від 15.08.2025 № 125391 та від 30.09.2025 № 125424, станом на 30.09.2025 заборгованість по аліментах у боржника ОСОБА_2 відсутня. 
Колегія суддів також враховує, що 05 червня 2025 року державним виконавцем винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, яку направлено на виконання до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України. Це є іншим способом забезпечення виконання рішення про стягнення періодичних платежів, ніж звернення стягнення на майно боржника. Боржник перебуває на військовій службі, отримує регулярний дохід, з якого відраховуються аліменти, що забезпечує належне виконання судового наказу.
Щодо доводів апеляційної скарги про те, що боржник раніше порушував строки сплати аліментів, приховував доходи та не подавав декларацію, колегія суддів зазначає, що ці обставини, за умови іншого забезпечення не є підставою для збереження арешту на майно. Стаття 71 Закону України «Про виконавче провадження» пов`язує можливість звернення стягнення на майно боржника саме з наявністю заборгованості, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці. Відсутність такої заборгованості виключає підстави для застосування цього заходу примусового виконання.
Доводи апелянта про те, що відсутність заборгованості не є безумовною підставою для зняття арешту, оскільки стягнення аліментів має триваючий характер, є необґрунтованими, оскільки закон (п. 7 ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження») прямо передбачає таку підставу для зняття арешту за умови, що виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб. Такий інший спосіб у даному випадку існує - звернення стягнення на доходи боржника.
Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та ґрунтуються на формальних міркуваннях.
Відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу представника Броварського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) - Мурашко Ольги Володимирівни - залишити без задоволення.
Ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 28 січня 2026 року - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення.
Постанова суду апеляційної інстанції може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 07.09.2026 року.

Головуючий: Судді: