Справа № 473/2910/26

РІШЕННЯ
іменем України

"23" липня 2026 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області у складі: головуючого судді Ротар М.М., за участі секретаря судового засідання Ніколаєнко Г.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Вознесенську цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, Військова частина НОМЕР_1 , Державна установа «Вознесенська виправна колонія №72 про встановлення факту належності документа, 
встановив:

заявник ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення факту належності та просив встановити факт належності йому документів оформлених на ім`я ОСОБА_1 , а саме наказ по особовому складу від 29.04.2002 року №20 о/с, наказ по особовому складу від 09.07.2012 року №31 о/с, посилаючись на те що при оформленні вказаних документів було допущена помилка в написанні його прізвища. Необхідність звернення до суду обумовлена тим, що через вказану помилку йому не зараховується період служби в ДУ «Вознесенська виправна колонія №72 до загальної вислуги років, що безпосередньо впливає на розмір грошового забезпечення. 
Ухвалою суду від 08 червня 2026 року відкрито провадження у справі, справа призначена до розгляду в порядку окремого провадження. 
В судове засідання заявник ОСОБА_1 надав заяву, в якій просив розгляд справи здійснювати у його відсутності, заяву підтримує у повному обсязі
Представник заінтересованої особи Головне управління пенсійного фонду України в Миколаївській області в судове засідання надіслав заяву, в якій просив розгляд заяви здійснювати у відсутності представника за наявними у справі матеріалами. 
Представник Військової частини НОМЕР_1 Раповий І.М. на адресу суду надіслав заяву, в якій не заперечував проти задоволення заяви. 
Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється за відсутністю сторін, що відповідає положенням ч.2 ст.247 ЦПК України.
Суд, вивчивши матеріали справи, вважає заяву обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню, на підставі наступного.
Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого 06 травня 1982 року, паспорту громадянина України серії НОМЕР_3 , виданий 16 травня 2007 року, картки платника податків прізвище ім`я та по-батькові заявника вказано як « ОСОБА_1 ».
Відповідно до трудової книжки НОМЕР_4 , дата заповнення 21 червня 2012 року прізвище ім`я та по-батькові власника трудової книжки вказано « ОСОБА_1 ». Відповідно до запису, який міститься на сторінці 3 трудової книжки, заявник ОСОБА_1 був прийнятий на посаду молодшого інспектора відділу охорони Управління Державного Департаменту України з питань виконання покарань у Миколаївській області Вознесенська виправна колонія №72, наказ №20 о/с від 29.04.2002 року. Також на цій сторінці міститься запис про те, що заявник ОСОБА_1 був звільнений у запас ЗС України за ст..63 п «ж» (за власним бажанням»). 
З тексту наказів №20 о/с від 29 квітня 2002 року та №31 о/с від 09.07.2012 року, які містяться в матеріалах справи вбачається, що прізвище ім`я та по-батькові заявника зазначено « ОСОБА_1 »
Відповідно до листа ВЧ НОМЕР_1 від 17.03.2026 року технічні помилки у написанні прізвища заявника в наказах про прийняття та звільнення унеможливлюють належну реалізацію прав військовослужбовця на обчислення вислуги років, оформлення пенсії та соціальних виплат.
Відповідно до листа ДУ «Вознесенська виправна колонія (№72) від 13.04.2026 №12-1043/Нг накази по особовому складу від 29.04.2002 №20о/с (про прийняття на службу) та від 29.07.2012 №31 о/с (про звільнення зі служби) видавалися Управлінням Державної пенітенціарної служби України в Миколаївській області, яке на даний час ліквідоване. ДУ «Вознесенська виправна колонія (№72) не є правонаступником прав та обов`язків зазначеного органу. 
Разом з тим було встановлено, що за результатами перевірки архівних матеріалів особової справи у документах, оформлених установами прізвище заявника зазначено як « ОСОБА_2 », в той же час у документах, складених особисто заявником (заяви, автобіографії) його прізвище зазначено як « ОСОБА_3 ». 
Частиною 1 статті 293 ЦПК України передбачено, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Відповідно до п.5 ч.2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження також справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Юридичні факти - це обставини чи життєві факти, з якими норми права пов`язують виникнення, зміну або припинення правовідносин.
Встановлення юридичних фактів у порядку окремого провадження сприяє реалізації конституційних прав громадян. Умовами, за наявності яких можливим є звернення до суду для встановлення фактів, що мають юридичне значення є те, що згідно із законом ці факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих немайнових чи майнових прав фізичних осіб; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; встановлення факту потрібне заявникові для конкретної мети.
Так, у відповідності з п. 6 ч. 1 ст. 315 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають справи про встановлення фактів належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.
За правовими позиціями Верховного Суду України щодо судової практики розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, коли громадяни не можуть використати правовстановлюючі документи, оскільки зазначені в них прізвище, ім`я, по- батькові, місце чи час народження не відповідають записам у правовстановлюючому документі, якщо хоч і не посвідчують особу, але є необхідними для підтвердження певного права, а установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п. 6 ч. 1ст. 315 ЦПК України, громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу.
Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995р. «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд вправі розглядати справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі прізвище, ім`я, по-батькові якої зазначені в документі не збігаються в свідоцтві про народження, паспорті, свідоцтві про смерть, інше. Відповідно до п.12 цієї Постанови, суд може встановлювати факти належності особі документів, які не відносяться до таких, що посвідчують особу, наприклад, довідок про поранення чи перебування у госпіталі у зв`язку з пораненням, повідомлення військових частин, військкоматів і інших органів військового управління про загибель чи пропажу без вісті в зв`язку з обставинами військового часу, а також заповіту, страхового свідоцтва (полісу), ощадної книжки, трудової книжки, іншого документа про трудовий стаж.
Відповідно до ухвали Верховного суду України по справі 6-21859 св09 від 18.11.2009 року встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, не зазначених у ч. 1 ст. 256 ЦПК України ( в редакції 2004 року) у судовому порядку можливо лише тоді, коли діючим законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення, у зв`язку з чим заява про встановлення факту виконання роботи на певній посаді для зарахування до трудового стажу в порядку цивільного судочинства розглядатися не може. У судовому порядку може розглядатися факт належності документа про трудовий стаж, якщо ім`я, по батькові або прізвище в ньому не збігаються з тими, що зазначені в паспорті або в свідоцтві про народження.
Також, згідно з Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 р. N 637, у разі, коли документи про трудовий стаж не збереглися, його підтвердження здійснюється районними (міськими) відділеннями (управління) соціального захисту населення, а в судовому порядку встановлюється лише факт належності особі документа про трудовий стаж, якщо ім`я, по батькові та прізвище в ньому не збігаються з тими, що зазначені в її паспорті або в свідоцтві про народження.
Предметом розгляду вказаної заяви є встановлення факту належності документів.
Оскільки даний факт підтверджується письмовими доказами по справі, враховуючи встановлені судом та наведені вище обставини, які були підтверджені доказами, дослідженими в судом, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що заявником доведено, що вказані накази належать саме заявнику ОСОБА_1 . 
Встановлення вказаного факту має юридичне значення для заявника, оскільки він через вказані неточності, не може в повному обсязі реалізувати свої права на отримання грошового забезпечення та належне пенсійне забезпечення, соціальні гарантії, передбачені законодавством України. 
Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що заява ОСОБА_1 підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст. 293, 315- 319 ЦПК України, суд

ухвалив:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, Військова частина НОМЕР_1 , Державна установа «Вознесенська виправна колонія (№72) про встановлення факту належності документа, задовольнити.
Встановити факт належності ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 РНОКПП НОМЕР_5 наказу по особовому складу від 29.04.2002 року №20 о/с (про прийняття на службу), наказу по особовому складу від 09.07.2012 року №31 о/с (про звільнення зі служби), в яких його прізвище зазначене « ОСОБА_2 ». 
На рішення може бути подана апеляційна скарга до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя: М.М. Ротар