| ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/365/24 Суддя (судді) першої інстанції: Оксана ТИХОНЕНКО

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2026 року м. Київ
Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого судді Безименної Н.В.
суддів Аліменка В.О., Терези Ю.О.,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Чернігівського окружного адміністративного суду від 23 січня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Чернігівській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, - 

В С Т А Н О В И Л А
Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 23 лютого 2024 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 22 травня 2024 року, позов ОСОБА_1 задоволено повністю.
Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Чернігівській області щодо не зарахування вислуги років за час проходження служби ОСОБА_1 в Державному департаменті України з питань виконання покарань з 01.07.1999 по 26.09.2002 до стажу служби в поліції для встановлення надбавки за вислугу років, а також для нарахування додаткової оплачуваної відпустки.
Зобов`язано Головне управління Національної поліції в Чернігівській області зарахувати ОСОБА_1 вислугу років за час проходження нею служби в органах Державного департаменту України з питань виконання покарань з 01.07.1999 по 26.09.2002 до стажу служби в поліції для встановлення надбавки за вислугу років, а також для нарахування додаткової оплачуваної відпустки.
Позивач звернулася до суду першої інстанції з заявою, в якій просила встановити судовий контроль за виконанням рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 23 лютого 2024 року у справі № 620/365/24; зобов`язати Головне управління Національної поліції в Чернігівській області подати звіт про виконання рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 23 лютого 2024 року по справі № 620/365/24.
Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 23 січня 2025 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення у адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Чернігівській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії - відмовлено. 
Не погодившись із вказаною ухвалою, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та прийняти нову постанову, якою заяву про встановлення судового контролю задовольнити. Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані тим, що рішення суду від 23.02.2024 у справі №620/365/24 відповідачем не виконано.
Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що зміст поданої позивачем заяви вказує саме на прагнення змінити зміст резолютивної частини рішення суду від 23.02.2024, яке набрало чинності і виконано в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: 1) відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю; 2) неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання; 3) подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження). 
Беручи до уваги відсутність клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю, введення в Україні воєнного стану, враховуючи, що за наявними у справі матеріалами її може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів та з огляду на відсутність необхідності розглядати справу у судовому засіданні, керуючись приписами ст. 311 КАС України, справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Статтею 242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Суд першої інстанції, постановляючи ухвалу про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення у цій справі, дійшов висновку, що ним не встановлено свідомого невжиття відповідачем залежних від нього заходів з метою виконання судового рішення та порушення у зв`язку з цим прав позивача.
За наслідком перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку колегія суддів доходить наступних висновків.
Статтею 129-1 Конституції України визначено, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Відповідно до ст.370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.
Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Частиною 1 ст.382 КАС України передбачено, що суд, який розглянув адміністративну справу як суд першої інстанції і ухвалив судове рішення, за письмовою заявою особи, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб`єктом владних повноважень, або за власною ініціативою може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
В адміністративних справах з приводу обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту та пільг за письмовою заявою заявника суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати звіт про виконання судового рішення.
Згідно з ч.1, 2 ст.382-1 КАС України суд розглядає заяву про зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення (крім заяви, передбаченої частиною п`ятою статті 382 цього Кодексу) протягом десяти днів з дня її надходження в порядку письмового провадження, а за ініціативою суду чи клопотанням заявника - у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду, не перешкоджає судовому розгляду.
За наслідками розгляду заяви суд постановляє ухвалу про її задоволення або відмову у задоволенні та зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
Колегія суддів зазначає, що підставою для зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення є встановлення обставин, які свідчать про ігнорування відповідачем визначених судовим рішенням обов`язків.
З рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 23.02.2024 вбачається, що відповідача зобов`язано зарахувати ОСОБА_1 вислугу років за час проходження нею служби в органах Державного департаменту України з питань виконання покарань з 01.07.1999 по 26.09.2002 до стажу служби в поліції для встановлення надбавки за вислугу років, а також для нарахування додаткової оплачуваної відпустки.
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 22.05.2024 апеляційну скаргу ГУ НП в Чернігівській області залишено без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 23 лютого 2024 року залишено без змін.
Таким чином, рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 23.02.2024 у даній справі набрало законної сили 22.05.2024, у відповідності до положень ст. 255 КАС України.
З наявного в матеріалах справи листа від 24.09.2024 №2798-Р/124/05/20-20214 вбачається, що відповідачем на виконання рішення суду від 23.02.2024 у справі №620/365/24 ОСОБА_1 було зараховано вислугу років за час проходження нею служби в органах Державного департаменту України з питань виконання покарань з 01.07.1999 по 26.09.2002 до стажу служби в поліції для встановлення надбавки за вислугу років, а також для нарахування додаткової оплачуваної відпустки.
При цьому, вирішуючи спір у цій справі, суд досліджував лише право позивача на зарахування вислуги років за час проходження нею служби в органах Державного департаменту України з питань виконання покарань з 01.07.1999 по 26.09.2002 до стажу служби в поліції.
Таким чином, судове рішення відповідачем виконано в повному обсязі.
Крім того, ОСОБА_1 зверталась до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Чернігівській області, в якому просила: 
- визнати протиправними дії відповідача щодо незарахування ОСОБА_1 вислуги років за час проходження служби в Державному департаменті України з питань виконання покарань з 01.07.1999 по 26.09.2022 до стажу служби в поліції для встановлення надбавки за вислугу років, а також для нарахування додаткової оплачуваної відпустки станом на дату прийняття на службу в поліцію (07.11.2015); 
- зобов`язати відповідача зарахувати ОСОБА_1 вислугу років за час проходження нею служби в органах Державного департаменту України з питань виконання покарань з 01.07.1999 по 26.09.2022 до стажу служби в поліції для встановлення надбавки за вислугу років, а також для нарахування додаткової оплачуваної відпустки станом на дату прийняття на службу в поліцію (07.11.2015).
Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 01 грудня 2025 року у справі №620/13671/24 Позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Чернігівській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії - задоволено повністю.
При цьому, вирішуючи спір у цій справі, суд досліджував лише право позивача на зарахування вислуги років за час проходження нею служби в органах Державного департаменту України з питань виконання покарань з 01.07.1999 по 26.09.2002 до стажу служби в поліції.
За таких обставин, у справі №620/13671/24 досліджується питання зарахування служби ОСОБА_1 в Державному департаменті України з питань виконання покарань з 01.07.1999 по 26.09.2002 саме для встановлення надбавки за вислугу років, а також для нарахування додаткової оплачуваної відпустки станом на дату прийняття на службу в поліцію (07.11.2015).
У зв`язку з вищевикладеним, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення заяви про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення у цій справі.
Інші доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду першої інстанції не спростовують. При цьому, колегія суддів звертає увагу на ті обставини, що відповідно до правил п.41 «Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень» обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, ухвала суду ґрунтується на засадах верховенства права, є законною і обґрунтованою, висновки суду першої інстанції доводами апелянта не спростовані, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для її зміни або скасування.
Керуючись ст.243, 283, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів
П О С Т А Н О В И Л А
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Ухвалу Чернігівського окружного адміністративного суду від 23 січня 2025 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів, з урахуванням положень ст.329 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.
Текст постанови виготовлено 14 вересня 2026 року.

Суддя-доповідач Н.В. Безименна

Судді В.О.Аліменко

Ю.О.Тереза