СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА  

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/1555/26

пр. № 2/759/6349/26
03 липня 2026 року Святошинський районний суд м. Києва в суладі головуючого судді П`ятничук І.В., при секретарі Кульбовській В.В., з участю представника позивача ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2 , 
розглянувши в відкритому судовому засіданні в м.Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , Товариства з обмеженою відповідальністю «С Девелопмент» про застосування наслідків недійсності правочину, стягнення грошових коштів та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

06.01.2026 року ОСОБА_3 звернувся до Святошинського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_4 , Товариства з обмеженою відповідальністю «С Девелопмент» про застосування наслідків недійсності правочину, стягнення грошових коштів та моральної шкоди та просив суд:
- застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину - договору купівлі-продажу будинку №04 від 28.11.2020, стягнути з відповідача ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 грошові кошти набуті відповідачем - ОСОБА_4 за нікчемним правочином в сумі 66 157 доларів США 00 центів, а також проценти за користування грошовими коштами відповідно до ч. 3 ст. 625 Цивільного кодексу України в сумі 9025 доларів США 15 центів:
- стягнути з відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «С Девелопмент» на користь ОСОБА_3 компенсацію завданої позивачу моральної шкоди в розмірі 240 000 грн.;
- стягнути з ОСОБА_4 та Товариства з обмеженою відповідальністю «С Девелопмент» на користь ОСОБА_3 витрати на надання професійної правничої допомоги та витрати пов`язані з проведенням експертизи пропорційно до розміру задоволених позовних вимог щодо кожного з них. 
Позов обґрунтовано тим, що за Попереднім договором від 28.11.2020 позивач сплатив відповідачу ОСОБА_4 66 157 доларів США, які той відмовляється повернути. У зв`язку з цим, позивач просить стягнути: з ОСОБА_4 - 66 157 доларів США авансу та 9 025,15 доларів США (3% річних); з ТОВ «С Девелопмент» - 240 000 грн моральної шкоди (за висновком експертизи); з відповідачів - 16 640 грн судового збору, 50 000 грн правничої допомоги та 8 000 грн витрат на експертизу.
Ухвалою суду від 02.02.2026 відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання, відповідачам надано строк для направлення відзиву на позовну заяву.
Відповідачами ОСОБА_4 04.03.2026 р. та Товариством з обмеженою відповідальністю «С Девелопмент» 12.03.2026 р. через представника було подано відзиви щодо заявлених позовних вимог, в яких просили відмовити в задоволенні заявлених вимог, вказуючи на їх необгрунтованість та безпідствність. 
14.03.2026 р. та 15.03.2026 р. позивачем через представника подано відповідь на відзив.
22.03.2026 р. представником відповідача ОСОБА_4 подано заперечення на відповідь на відзив.
Відповідно до ухвали Святошинського районного суду м.Києва від 13.04.2026 р. закрито підготове провадження по даній справі та справа призначена до судового розгляду.
В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 підтримав заявлені позовні вимоги, та просив задовольнити в повному обсязі посилаючись на обставини справи викладені в позовній заяві.
Представник відповідача - ОСОБА_4 в судовому засіданні проти заявлених вимог заперечував та просила відмовити в задоволенні вказуючи на обставини викладені в відзиві.
Представник відповідача ТОВ «С Девелопмент» в судове засідання не з`явився.
Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.
Положеннями ст. 55 Конституції України визначено, що кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Статтею 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Верховним Судом у постанові від 19.01.2022 по справі №924/316/21 вказано, що наведена норма визначає об`єктом захисту саме порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язано із позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.
Положеннями ч. 1 ст. 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до п.1 ст.4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Судом встановлено, що 28.11.2020 між ОСОБА_4 (далі - Сторона-1) та ОСОБА_3 (далі - Сторона-2) було укладено попередній договір купівлі-продажу будинку №04 (далі - Попередній договір №04).
Відповідно до п. 1.1 статті 1 Попереднього договору №04, за даним Попереднім договором Сторони зобов?язуються в строки, встановлені умовами пункту 1.2 цього Попереднього договору, укласти в майбутньому Договір купівлі-продажу (далі - «Основний договір»), відповідно до якого Сторона-1 (в Основному договорі - «Продавець») зобов?язується передати у власність (продати):
житловий будинок, характеристика якого вказана в п. 1.3. статті 1 цього Попереднього договору (надалі ??«Об?єкт» або «Будинок») за будівельною адресою: АДРЕСА_1 з урахуванням в майбутньому присвоєної поштової адреси Будинку та земельну ділянку площею не меншою ніж 0,006 га, на якій споруджується Будинок, будівельний номер 04 (надалі «Земельна ділянка»), а Сторона-2 (в Основному договорі - «Покупець») зобов?язується прийняти цей Будинок та Земельну ділянку та належним чином оплатити їх вартість в обсязі, визначеному цим Попереднім договором. 
Земельна ділянка, що буде набуватись Покупцем за Основним договором, має бути виділена Продавцем в натурі у результаті поділу земельної ділянки площею 0,0705 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 кадастровий номер - 800000000:75:792:0009, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).
На день укладання цього Попереднього договору Будинок незавершений будівництвом (з усім обладнанням, інструментами, підсобними та допоміжними будівлями, внутрішніми інженерними мережами), будується за будівельною адресою: АДРЕСА_1. Запланований термін здачі Будинку в експлуатацію - 4-й квартал 2021 року.
Введення Будинку в експлуатацію по факту завершення його будівництва підтверджує належну якість виконання будівельних робіт та підтверджує якісний стан Об?єкту.
Відповідно до п. 1.2 статті 1 Попереднього договору №04 передбачено, що основний договір укладається Сторонами протягом 10-ти робочих днів з моменту настання усіх наступних обставин, але не пізніше ніж 05 листопада 2022 року: 1) отримання Стороною-1 документів на Об?єкт; ???повне та належне виконання Стороною-2 своїх зобов?язань, визначених в статті 4 цього Попереднього договору; ???отримання Стороною-2 письмового запрошення від Сторони-1 про готовність укласти Основний договір із зазначенням місця та терміну його підписання.
Як убачається з п. 1.4 п. 1.1 статті 1 Попереднього договору №04, визначено, що орієнтовна ціна Основного договору за домовленістю Сторін на дату укладання цього Попереднього договору становить 1 880 843,51 грн. (один мільйон вісімсот вісімдесят тисяч вісімсот сорок три гривні 51 копійка) без В, що за офіційним курсом гривні ло долара США, встановленим Національним банком України на 28 листопада 2020 року (1 долар США - 28,43 гривень) складає еквівалент 66 157,00 доларів США (шістдесят тість тисяч сто п?ятдесят сім доларів США 00 центів).
Крім того, умовами вказаного договору передбачено, що пп. 4.3.1.-4.3.3 п. 4.3 статті 3 Попереднього договору №04 передбачено, що оплата Забезпечувального платежу здійснюється Стороною-2 Стороні- 1 відповідно до наведеного нижче графіку:
(пп. 4.3.1) грошову суму в розмірі 995 050,00 грн. (дев?ятсот дев?яносто п?ять тисяч п?ятлесят гривень, 00 копійок) без ПДВ, що за офіційним курсом гривні до долара США, встановленим Національним банком України на 28 листопада 2020 року (1 долар США - 28.43 гривень) складає еквівалент 35 000,00 доларів США (тридцять п?ять тисяч доларів США 00 центів)., Сторона-2 сплачує Стороні-1 в момент підписання цього договору;
(пп. 4.3.2) грошову суму в гривні еквівалентно 31 157,00 доларів США (тридцять одна тисяча сто п?ятдесят сім доларів США 00 центів) Стороня-2 сплачує Стороні-1 до 05.11.2022р., згідно Додатку № 2 даного договору.
(пп. 4.3.3) сторони домовились, що орієнтована ціна основного договору зазначена в п 1.4 та 4.1 становитиме 1 846 575.00 грн. (один мільйон вісімсот сорок шість тисяч п?ятсот сімдесят п?ять гривень 00 копійок) без ПДВ, що за офіційним курсом гривні до доляра США, встановленим Національним банком України на 28 листопада 2020 року (1 долар США - 28,43 гривень) складає еквівалент 65 250,00 додарів США (шістлесят п?ять тисяч двісті п?ятдесят доларів США 00 центів), при умові оплати Забезпечувального платежу до 05.05.2022 р.
Як вбачається із графіку оплати забезпечувального платежу згідно Попереднього договору №04 від 28.11.2020, судом було встановлено, що ОСОБА_3 виконав своєчасно умови договору, що і не заперечується відповідачами.
26.11.2025 позивач звернувся до ОСОБА_4 із листом-вимогою, в якому повідомив наступне: в період з 29.11.2020 по 02.03.2023 ним сплачено відповідачу ОСОБА_4 66 157 (шістдесят шість тисяч сто п?ятдесят сім) доларів США, тобто повністю внесено кошти за житловий будинок по АДРЕСА_1 загальною площею 87,8 кв.м, який мав бути переданий відповідачем за договором купівлі-продажу не пізніше 05 листопада 2022 року.
Однак, станом на 26 листопада 2025 року, будинок позивач не отримав, гроші ОСОБА_4 не повернув. В вказаному листі позивач вказує, що представник ОСОБА_5 відмовився надати конкретну відповідь щодо повернення грошових коштів або оформлення договору купівлі-продажу будинку.
У зв`язку з цим, ОСОБА_3 просив повідомити, чи готовий ОСОБА_4 до кінця 2025 року укласти з ним договір купівлі-продажу житлового будинку по АДРЕСА_2 , із зарахуванням попередньо отриманих від мене грошових коштів в сумі 66 157 (шістдесят шість тисяч сто п?ятдесят сім) доларів США як повної оплати за таким договором, і якщо готові то коли саме (дата, місце, час, розміри платежів за оформлення договору та розподіл їх між сторонами договору).
У випадку неготовності до укладання договору купівлі-продажу будинку до кінця 2025 року, ОСОБА_3 вимагаю повернення отримані ОСОБА_4 грошових коштів в сумі 66157 (шістдесят шість тисяч сто п?ятдесят сім) доларів США, а також відсотків за весь час користування вказаними грошовими коштами, в семиденний строк з дати отримання цього листа.
19.12.2025 ОСОБА_4 відповів наступне: станом на сьогоднішній день пріоритетним завданням Сторін Попереднього договору є безумовне виконання основної мети Договору, передбаченої п.1.1., а саме - здійснення процедури передачі об?єкта нерухомості, передбаченого п.1.1. Попереднього договору, та оформлення переходу права власності на нього у Вашу власність шляхом укладення
З метою врегулювання ситуації, що склалася, у договірний та правовий спосіб, а також з урахуванням взаємної зацікавленості Сторін у досягненні кінцевого результату, для якого укладався Попередній договір, ОСОБА_4 запропонував застосувати узгоджений механізм шляхом укладення додаткової угоди до Попереднього договору положеннями якої буде передбачено:
- конкретний погоджений строк, до якого сторони зобов`язуються укласти Основний договір купівлі-продажу;
??- намір сторін завершити процедуру відчуження об?єкта нерухомості та оформлення переходу права власності шляхом укладення Основного договору купівлі-продажу;
??- що укладення додаткової угоди спрямоване на забезпечення виконання основної мети Попереднього договору, а саме - набуття Вами права власності на об?єкт нерухомості.
У зв?язку з викладеним, ОСОБА_4 просить ОСОБА_3 розглянути можливість укладення додаткової угоди до Попереднього договору, проект якої додається до даного листа для ознайомлення і підписання, у найкоротший строк.
Крім того, у вказано листі було надано додаток Додаткову угоду №1 до Попереднього договору купівлі-продажу №04 від 28.11.2025. Так, відповідно до п. 1 цієї Додаткової угоди було передбачено, що керуючись положеннями п.4.17. Попереднього договору купівлі продажу будинку № 04 від «28» листопада 2020 року (далі за текстом - «Попередній договір»). Сторони за взаємною згодою домовилися про зміну дати закінчення терміну дії Попереднього Договору та продовжити строк для укладення Основного договору визначений п.1.2. Попереднього договору, та викласти п.1.2. Попереднього договору у наступній редакції:
«1.2. Основний договір укладається Сторонами протягом 10-ти робочих днів з моменту настання усіх наступних обставин, але не пізніше ніж 31 грудня 2026 року: 1) отримання Стороною-1 документів на Об?єкт; 2) повне та належне виконання Стороною-2 своїх зобов?язань, визначених в статті 4 цього Попереднього договору; 3) отримая Стороною-2 письмового запрошення від Сторони і про готовність укласти Основний договір із зазначенням місця та терміну його підписання.».
Судом встановлено, що станом на момент винесенні рішення по справі, між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 не було підписано основного договору та ОСОБА_4 не було повернуто кошти ОСОБА_3 .
Оцінюючи правову природу укладеного між сторонами Попереднього договору №04 від 28.11.2020, а також наведені позивачем та відповідачами доводи, суд виходить із наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 635 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором.
Згідно з ч. 1 ст. 657 ЦК України, договір купівлі-продажу житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.
Зміст ч. 1 ст. 220 та ч. 4 ст. 635 ЦК України імперативно визначає: попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору.
Натомість нікчемним є той правочин, недійсність якого встановлена законом і для визнання його недійсним не вимагається рішення суду (частина друга статті 215 ЦК України). 
Нікчемність правочину конструюється за допомогою "текстуальної" недійсності, оскільки вона існує тільки у разі прямої вказівки закону. Така пряма вказівка може втілюватися, зокрема, в термінах "нікчемний", "є недійсним" (див. постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 січня 2019 року у справі № 759/2328/16 (провадження № 61-5800зпв18)). Нікчемний правочин, на відміну від оспорюваного, не створює юридичних наслідків, тобто, не "породжує" (змінює чи припиняє) цивільних прав та обов`язків (див. постанову Верховного Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09 вересня 2024 року у справі № 466/3398/21 (провадження № 61-2058сво23)).
Якщо недійсність певного правочину встановлена законом, тобто якщо цей правочин нікчемний, позовна вимога про визнання його нікчемним не є належним способом захисту права чи інтересу позивача. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину.
Нікчемний правочин (частина друга статті 215 ЦК України) є недійсним вже в момент свого вчинення (ab initio), і незалежно від волі будь-якої особи, автоматично (ipso iure). Нікчемність правочину має абсолютний ефект, оскільки діє щодо всіх (erga omnes). Нікчемний правочин не створює юридичних наслідків, тобто, не зумовлює переходу/набуття/зміни/встановлення/припинення прав ні для кого. Саме тому посилатися на нікчемність правочину може будь-хто. Суд, якщо виявить нікчемність правочину, має її враховувати за власною ініціативою в силу свого положення (ex officio), навіть якщо жодна із заінтересованих осіб цього не вимагає (див., зокрема, постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 лютого 2023 у справі № 359/12165/14-ц (провадження № 61-13417св21), постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 13 березня 2023 року в справі № 398/1796/20 (провадження № 61-432сво22), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09 вересня 2024 року у справі № 466/3398/21 (провадження № 61-2058сво23)).
Правочин чи договір з`являються як юридичний факт в момент їх вчинення. Недійсність може "вражати" правочин чи договір, і вона стосується саме моменту його вчинення, а не виконання. Саме на момент вчинення правочин чи договір перевіряються на те чи він відповідає, зокрема, вимогам щодо його дійсності, яка форма встановлена законом щодо правочину чи договору на момент його вчинення. Тому при вирішенні питання щодо кваліфікації правочину чи договору як недійсного має застосовуватися той закон, який був чинний на момент його вчинення (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 25 березня 2024 року в справі № 336/6023/20 (провадження № 61-11523сво23)).
Попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору. Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства.
Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі (частина перша статті 635 ЦК України, в редакції чинній станом на 22 серпня 2017 року).
Як установлено судом, предметом майбутнього Основного договору є відчуження житлового будинку та земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 . 
Отже, Основний договір підлягав обов`язковому нотаріальному посвідченню. Відповідно, і Попередній договір №04 від 28.11.2020 підлягав обов`язковому нотаріальному посвідченню.
Частиною 1 ст. 220 ЦК України встановлено, що у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. 
Згідно з ч. 2 ст. 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.
З огляду на те, що Попередній договір №04 укладено у простому письмовому формі без нотаріального посвідчення, він є нікчемним в силу прямої вказівки закону і не створює для сторін жодних юридичних прав та обов`язків з моменту укладення (ч. 1 ст. 216 ЦК України).
Крім того, судом встановлено та відповідачем не заперечується, що на виконання умов Попереднього договору позивач ОСОБА_3 сплатив відповідачу ОСОБА_4 грошові кошти в загальному розмірі 66 157,00 доларів США.
За змістом ч. 1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона отримала на виконання цього правочину (двостороння реституція).
Окрім того, відповідно до сталої правової позиції, викладеної у постановах Великої Палати Верховного Суду кошти, передані за нікчемним попереднім договором як аванс чи забезпечувальний платіж, вважаються такими, що утримані відповідачем без достатньої правової підстави. Згідно з ч. 1 ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути це майно.
Суд відхиляє посилання відповідача ОСОБА_4 на пропозицію укласти Додаткову угоду №1 про продовження строку укладення основного договору до 31.12.2026 року, оскільки сплив визначеного початковим договором граничного строку (05.11.2022) та нікчемність самого договору унеможливлюють продовження строку дійсності правочину, який є нікчемним з моменту його підписання.
Твердження відповідача про правомірність утримання коштів є юридично неспроможними, а тому кошти в сумі 66 157 доларів США підлягають безумовному поверненню позивачу.
Крім того, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача ОСОБА_4 процентів за користування грошовими коштами у розмірі 9 025,15 доларів США, суд зауважує наступне.
За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. При цьому норма ч. 2 ст. 625 ЦК України поширюється на всі види грошових зобов`язань, у тому числі й ті, що виникають з позадоговірних актів та кондикційних зобов`язань (ст. 1212 ЦК України).
Зважаючи на те, що відповідач ухиляється від повернення заборгованості після отриманої 26.11.2025 вимоги позивача, суд, перевіривши наданий позивачем розрахунок процентів за період прострочення, вважає його арифметично правильним, обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.
Відповідно до ст. 524, 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу. Тому стягнення присуджених сум у судовому рішенні здійснюється в іноземній валюті з вказівкою еквівалента в національній валюті України на день ухвалення рішення.
Щодо позовних вимог ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «С Девелопмент» про стягнення компенсації моральної шкоди в розмірі 240 000,00 грн, суд зазначає наступне.
Обґрунтовуючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідача ТОВ «С Девелопмент» компенсації завданої моральної шкоди у розмірі 240 000,00 грн, позивач ОСОБА_3 посилався на те, що тривалим невиконанням зобов`язань з передачі майна та неповерненням грошових коштів йому було завдано глибоких душевних страждань, порушено звичайний спосіб життя та завдано психологічної травми. На підтвердження розміру та характеру моральних страждань позивачем надано Висновок комплексної психологічно-соціальної експертизи моральної шкоди.
Розглянувши наданий висновок експертизи та оцінивши його за правилами ст. 89, 102, 110 ЦПК України у сукупності з іншими матеріалами справи, суд зазначає наступне.
Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
За змістом ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. У цивільно-правових відносинах обов`язок відшкодувати шкоду виникає лише за наявності складу цивільного правопорушення: наявності шкоди; протиправної поведінки заподіювача шкоди; причинного зв`язку між протиправною поведінкою і шкодою; вини заподіювача.
З наданого позивачем Висновку комплексної психологічно-соціальної експертизи вбачається, що експертами зафіксовано наявність у ОСОБА_3 негативних емоційних переживань, стану стресу та психологічного дискомфорту, орієнтовний розмір грошової компенсації яких за висновками експертизи становить 240 000,00 грн.
Разом з тим, суд підкреслює, що згідно з ч. 1 ст. 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом з іншими доказами. Експертне дослідження встановлює психологічний стан особи та наявність душевних страждань, однак не встановлює і не може встановлювати юридичних підстав відповідальності конкретної особи (юридичної особи ТОВ «С Девелопмент») та причинно-наслідкового зв`язку між діями цієї юридичної особи і настанням шкоди.
З матеріалів справи встановлено, що стороною нікчемного Попереднього договору №04 та безпосереднім отримувачем грошових коштів від позивача у розмірі 66 157 доларів США виступав виключно фізична особа - відповідач ОСОБА_4 .
Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що між позивачем та ТОВ «С Девелопмент» існували будь-які прямі договірні зобов`язання, або що ТОВ «С Девелопмент» вчиняло щодо позивача самостійні неправомірні дії (бездіяльність), які б перебували у прямому причинно-наслідковому зв`язку з психологічним станом позивача, описаним у висновку експертизи. 
Само по собі згадування товариства в матеріалах чи публічних джерелах забудовника без наявності юридично оформлених зобов`язань або доведеного цивільного правопорушення з його боку не є підставою для покладення на нього обов`язку з відшкодування моральної шкоди.
З огляду на викладене, оскільки Висновок комплексної психологічно-соціальної експертизи підтверджує факт наявності стресового стану позивача, але не доводить вчинення протиправних дій саме відповідачем ТОВ «С Девелопмент», позовні вимоги до ТОВ «С Девелопмент» про стягнення моральної шкоди в розмірі 240 000,00 грн є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. 
Щодо стягнення з ОСОБА_4 витрат на проведення експертизи у розмірі 8 000,00 грн, суд звертає увагу на наступне.
Згідно з ч. 1, 2 ст. 139 ЦПК України, грошові суми, що підлягають сплаті за проведення експертизи, визначаються судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.
Зазначена експертиза (Висновок комплексної психологічно-соціальної експертизи моральної шкоди) вартістю 8 000,00 грн була замовлена позивачем для обґрунтування розміру вимог про стягнення моральної шкоди.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у разі відмови в позові судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача.
Оскільки в задоволенні позовної вимоги про стягнення моральної шкоди (під забезпечення якої і проводилося дане експертне дослідження) судом відмовлено повністю, витрати на проведення цієї експертизи у розмірі 8 000,00 грн компенсації за рахунок відповідачів не підлягають та покладаються на позивача. 
Щодо стягнення з відповідачів витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 50 000,00 грн, суд керується ст. 137, 141 ЦПК України та виходить з наступного.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.
На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу у розмірі 50 000,00 грн позивачем надано суду: Договір про надання правничої (юридичної) допомоги; Ордер на надання правничої допомоги; платіжною інструкцією, що підтверджують факт сплати позивачем адвокату гонорару в розмірі 50 000,00 грн.
За змістом ч. 3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Згідно з ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у разі часткового задоволення позову інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи (до яких належать і витрати на правничу допомогу), покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При визначенні пропорційності суд враховує, що позов ОСОБА_3 містив як вимоги майново-матеріального характеру до відповідача ОСОБА_4 (стягнення 66 157 доларів США боргу та 9 025,15 доларів США процентів), так і вимогу про відшкодування моральної шкоди до ТОВ «С Девелопмент» на суму 240 000,00 грн.
Оскільки позовні вимоги до відповідача ОСОБА_4 задоволено у повному обсязі, а в задоволенні позовних вимог до ТОВ «С Девелопмент» відмовлено повністю, витрати на правничу допомогу підлягають розподілу з урахуванням принципу пропорційності та співмірності.
Враховуючи складність справи, обсяг підготовлених адвокатом процесуальних документів, критерії розумності та справедливості, а також пропорційність задоволених вимог саме щодо відповідача ОСОБА_4 , суд вважає за можливе стягнути з відповідача ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000,00 грн. У задоволенні решти вимог про стягнення витрат на правничу допомогу в сумі 30 000,00 грн слід відмовити.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При зверненні до суду позивачем ОСОБА_3 було сплачено судовий збір у загальному розмірі 16 640,00 грн (що підтверджується відповідною квитанцією, яка містяться в матеріалах справи).
З урахуванням структури заявлених позовних вимог та результату їх розгляду:
Позовні вимоги майнового характеру до відповідача ОСОБА_4 (про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину, стягнення 66 157,00 доларів США авансу та 9 025,15 доларів США процентів) задоволено повністю. Судовий збір, сплачений позивачем за подання цих вимог майнового характеру, підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_4 на користь позивача у повному обсязі.
У задоволенні позовної вимоги до ТОВ «С Девелопмент» про стягнення моральної шкоди в розмірі 240 000,00 грн судом відмовлено. Відповідно, судовий збір, сплачений за подання даної вимоги, покладається на позивача та поверненню чи стягненню з відповідачів не підлягає.
Таким чином, з відповідача ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволеної частини вимог у розмірі 8000 грн. У задоволенні вимоги про стягнення решти судового збору слід відмовити. 
Враховуючи вищенаведене, ст. 319, 322, 509, 525, 526, 625 ЦК України та керуючись ст. 4-5, 12-13, 133, 141, 263-265 ЦПК України, суд.-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , Товариства з обмеженою відповідальністю «С Девелопмент» про застосування наслідків недійсності правочину, стягнення грошових коштів та моральної шкоди - задовольнити частково.
Застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину - Попереднього договору купівлі-продажу будинку №04 від 28.11.2020 укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 .
Стягнути з ОСОБА_4 (адреса: АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_3 (адреса: АДРЕСА_4 , РНОКПП: НОМЕР_2 ): грошові кошти, набуті за нікчемним правочином, у розмірі 66 157 (шістдесят шість тисяч сто п`ятдесят сім) доларів США 00 центів та проценти за користування грошовими коштами відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України у розмірі 9 025 (дев`ять тисяч двадцять п`ять) доларів США 15 центів.
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «С Девелопмент» про стягнення моральної шкоди в розмірі 240 000,00 грн, а також у задоволенні вимог про стягнення витрат на проведення експертизи у розмірі 8 000,00 грн та решти витрат на правничу допомогу - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_4 (адреса: АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_3 (адреса: АДРЕСА_4 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000 грн 00 коп. (двадцять тисяч 00 коп.) та витрати зі сплати судового збору у розмірі 8000 грн 00 коп. (вісім тисяч гривень 00 копійок);

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмов и у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Суддя: І.В. П`ятничук