| Справа №: 398/2867/26

провадження №: 2/398/3224/26
ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ 
Іменем України 

"17" вересня 2026 р. Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області у складі:
головуючого судді Молонової Ю.В.,
при секретарі Борозні Л.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Олександрія в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 про стягнення безпідставно набутих коштів та відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:
05 травня 2026 року ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 про стягнення безпідставно набутих коштів та відшкодування моральної шкоди.
Позовна заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 позивач у м. Олександрія, Кіровоградська область, зустрів свого знайомого ОСОБА_3 , відповідача по справі. Під час розмови відповідач запропонував позивачу купити в нього належний йому на праві приватної власності житловий будинок АДРЕСА_1 за 280 000 грн. Позивач разом з відповідачем поїхали до нього додому за адресою: будинок АДРЕСА_1 , де позивач оглянув будинок і він йому сподобався. На підтвердження своєї особи та того, що будинок належить відповідачу, останній надав позивачу для огляду свій паспорт, ідентифікаційний номер платника податків та оригінали документів на будинок – правовстановлюючі документи та технічний паспорт. Ознайомившись з документами позивач погодився купити у відповідача будинок за 280 000,00 грн.. Сторони вирішили оформити договір купівлі-продажу будинку шляхом написання відповідачем власноручної розписки про досягнуті з позивачем домовленості. Того ж дня, 09 вересня 2022 року на підтвердження укладення між позивачем та відповідачем усного договору купівлі-продажу будинку позивач передав відповідачу обумовлену сторонами суму грошових коштів за будинок у розмірі 280 000,00 грн, а відповідач власноруч написав позивачу розписку від 09.09.2022, в якій пообіцяв нотаріально посвідчити договір купівлі-продажу будинку та переоформити його на позивача, віддав позивачу ключі від будинку, оригінали правовстановлюючих документів на нього та технічний паспорт. З тексту розписки від 09.09.2022 вбачається, що нею відповідач, як продавець, підтвердив отримання від позивача, як покупця, суми грошових коштів за проданий будинок у розмірі 280 000,00 грн та взяв на себе зобов`язання переоформити будинок на покупця. У зв`язку з ухиленням відповідача від нотаріального посвідчення укладеного з позивачем 09.09.2022 договору купівлі-продажу будинку, останній був позбавлений можливості належним чином оформити свої права на нього, і тому був змушений звернутися до суду з позовом про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання його права власності на придбаний будинок. Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 26.01.2026 по цивільній справі № 398/2902/25, залишеним без змін Постановою Кропивницького апеляційного суду від 25.03.2026, відмовлено у задоволенні позову до відповідача про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на нерухоме майно. Судом у справі № 398/2902/25 встановлено, що договір купівлі-продажу на житловий будинок між сторонами не укладався у належній формі, тобто письмова форма договору не дотримана ЦК України такий договір є нікчемним. Після встановлення судом у справі № 398/2902/25, що договір між позивачем та відповідачем є нікчемним, позивач спочатку безрезультатно намагався додзвонитися до відповідача, а 15.04.2026 направив укрпоштою за адресою його реєстрації письмову досудову вимогу, проте Відповідач досудову вимогу не отримав, безпідставно отримані кошти не повернув, а тому ОСОБА_1 вимушений звернутися до суду за захистом своїх прав та законних інтересів з цим позовом. Просить стягнути з відповідача на користь безпідставно набуті грошові кошти у розмірі 280 000 грн., 3% річних у розмірі 30 769,32 грн., інфляційне збільшення у розмірі 109 695,15 грн. та у відшкодування моральної шкоди 15 000 грн., яка полягає у душевних стражданнях, яких Позивач зазнав у зв`язку з протиправною поведінкою Відповідача щодо нього. Невиконання Відповідачем своїх зобов`язань за договором від 09.09.2022 привело до зміни нормального життєвого стану Позивача та витрачання ним часу і коштів на відновлення своїх прав. Позивач тривалий час намагався вирішити спір з Відповідачем в позасудовому порядку – декілька разів виїздив за кордон для зустрічі з Відповідачем, але той туди так і не приїхав. Потім Позивач звернувся до суду з позовом до Відповідача про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на нерухоме майно – проте суд в задоволенні позову відмовив. 
Ухвалою судді від 06.07.2026 по вищевказаній цивільній справі відкрито провадження та справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, копія якої була направлена сторонам та відповідачу визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву.
Відповідач у встановлений судом строк відзив на позовну заяву не подав.
Позивач та його представник у судове засідання не з`явилися, від представника надійшло клопотання про розгляд справи без участі позивача та представника, позовні вимоги підтримує, проти заочного розгляду справи не заперечує.
Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, у тому числі через оголошення на сайті Судової влади України, будь-яких заяв чи клопотань до суду не надходило.
Згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Згідно з ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не надав відзив та позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд дійшов до наступного висновку.
Судом встановлено, що згідно з розпискою від 09.09.2022 ОСОБА_4 продав будинок АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 , та отримав від нього за будинок грошові кошти в сумі 280000 грн.. Зобов`язується переоформити вищезазначений будинок. 
Заочним рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 26.01.2026, справа №398/2902/25, яке було залишено без змін постановою Кропивницького апеляційного суду від 25.03.2026, відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на нерухоме майно, а сааме на житловий будинок АДРЕСА_1 .
З копії досудової вимоги від 15.04.2026 вбачається, що ОСОБА_1 направив укрпоштою за адресою місця реєстрації відповідача досудову вимогу, в якій вимагав: на протязі 7 (семи) календарних днів з моменту отримання цієї досудової вимоги укласти з позивачем та нотаріально посвідчити договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 . У разі не укладення відповідачем з позивачем нотаріального договору купівлі-продажу будинку у встановлені строки повернути йому сплачені за будинок грошові кошти в сумі 280000,00 грн до 01 травня 2026 року. У разі невиконання цієї вимоги у встановлений строк позивач буде змушений звернутися до суду за захистом порушених прав та законних інтересів.
Згідно з копією Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №374838479 від 04.05.2026, ОСОБА_3 є власником житлового будинку, об`єкту житлової нерухомості загальною площею 44,1 кв.м, з яких житлова площа 15,1 кв.м, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . 
Відповідно до розрахунку, загальна заборгованість ОСОБА_3 з урахуванням інфляційних витрат та 3% річних становить 420 464,47 грн. (280 000 грн. +109 695,15 грн. + 30 769,32 грн.).
Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають, зокрема, з договорів та інших правочинів.
Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Статтею 629ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно зі ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку укласти у майбутньому основний договір на умовах, встановлених попереднім договором.
Відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Згідно з ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом. У такому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.
Таким чином, досягнута між сторонами домовленість, яка за своїм змістом відповідала попередньому договору щодо майбутнього укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна, за відсутності її нотаріального посвідчення не породжує передбачених нею юридичних наслідків та є нікчемною.
Згідно із частиною першою статті 1212 ЦК України особа, яка, набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
За змістом цієї статті безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.
Предметом регулювання інституту безпідставного набуття чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.
Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).
Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.
Зазначена норма закону застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто за допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, в разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав, договірний характер правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов`язання повернути майно потерпілому.
Системний аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 177, частини першої статті 202, частин першої та другої статті 205, частини першої статті 207, частини першої статті 1212 ЦК України дає можливість зробити висновок про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).
Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення учасниками відповідних правовідносин у майбутньому породження певних цивільних прав та обов`язків, зокрема, у наслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, прямо передбачених частиною другою статті 11 ЦК України.
Якщо поведінка набувача, потерпілого не свідчить про існування та виконання договірного зобов`язання, то у разі виникнення між ними спору щодо повернення майна, яке знаходиться у набувача, на спірні правовідносини поширюються положення статті 1212 ЦК України.
Аналогічні за змістом висновки містяться у постановах Верховного Суду від 23 березня 2020 року у справі № 726/707/16-ц (провадження № 61-12155св19), від 14 квітня 2020 року у справі № 495/2442/16-ц (провадження № 61-15428св19), від 11 листопада 2020 року у справі № 522/19690/18 (провадження № 6115125св19).
Згідно з ч. 1 ст. 1213 ЦК України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі.
З матеріалів справи вбачається, що 09 вересня 2022 року ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_1 грошові кошти на загальну суму 280000 грн, про що свідчать підпис ОСОБА_3 .. 
Відповідно до зазначеного письмового доказу по справі грошові кошти на загальну суму 280000 грн. передавалися позивачем ОСОБА_3 за будинок АДРЕСА_1 , із зобов`язанням останнього оформити належним чином вказану угоду, що відповідачем було зазначено у розписці.
Також судом встановлено, що відповідач договір купівлі-продажу на житловий будинок в належній формі не уклав, отримані грошові кошти в сумі 280000 грн. позивачу не повернув. 
Отже, суд, з`ясувавши фактичні обставини справи, дослідивши та оцінивши наявні докази в їх сукупності, дійшов висновку, що відповідач отримав від позивача грошові кошти в сумі 280 000 грн. у зв`язку з домовленістю щодо майбутнього укладення договору купівлі-продажу квартири, однак зазначений договір сторонами у спосіб, передбачений законом та належній формі укладений не був, а тому є нікчемним. У зв`язку з цим правова підстава для подальшого збереження відповідачем отриманих коштів відсутня, що відповідно до ст. 1212 ЦК України є підставою для їх повернення позивачу. 
Щодо нарахування інфляційних втрат та 3 % річних, суд виходить з такого.
Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
За розрахунком, виконаним позивачем, за період з 04.09.2022 по 03.05.2026 інфляційні втрати становлять 109 695,15 грн., 3% річних - 30 769,32 грн.
Перевіривши розрахунок позивача, суд не погоджується з розрахунком 3% річних, оскільки позивачем було невірно зазначено період нарахування 3 % річних, передбачених статтею 625 Цивільного кодексу України, зокрема, позивач розпочинає нарахування з 04.09.2022, тоді як право на таке нарахування виникає лише з 10.09.2022, на наступний день з дня виникнення грошового зобов`язання, 
Таким чином, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути інфляційні втрати за період з 10.09.2022 по 03.05.2026 в сумі 109 695,15 грн, 3% річних за прострочення виконання зобов`язань в сумі 30 631,23 грн.
Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди.
Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.
Виходячи з положень статей 16 та 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення. Право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства.
Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала моральної шкоди, та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди.
Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновлення стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості. (Постанова ОП КЦС ВС від 05.12.2022 в справі № 214/7462/20).
Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.
З урахуванням засад розумності і справедливості, обставин справи, суд вважає, що слід визначити розмір компенсації моральної шкоди у заявленому позивачем розмірі, а саме 15 000 грн., оскільки позивач зазнав душевних страждань у зв`язку з діями відповідача, який не виконав своїх зобов`язань за договором від 09.09.2022 щодо оформлення угоди відповідно до чинного законодавства, що привело до зміни нормального життєвого стану позивача та витрачання ним часу і коштів на відновлення своїх прав. 
Щодо заявлених позивачем у тексті позову орієнтовних витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 15000 грн суд зазначає наступне. Представник позивача заявив про намір подати відповідні докази понесення таких витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України суд наразі не здійснює розподіл витрат на професійну правничу допомогу, оскільки відповідні докази на час ухвалення рішення відсутні, залишаючи це питання для вирішення у додатковому рішенні.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При поданні позовної заяви позивачем сплачено судовий збір у розмірі 3483,72 грн.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір, пропорційно до задоволених вимог в розмірі 3482,68 грн. (99,97% від 3483,72 грн.). 
Керуючись ст. ст. 12, 76, 141, 259, 264, 265, 273, 280-289 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:
Позов  ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 про стягнення безпідставно набутих коштів та відшкодування моральної шкоди– задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) безпідставно набуті грошові кошти у розмірі 280 000 грн. 00 коп., з урахуванням 3% річних у розмірі 30 631 грн. 23 коп., інфляційного збільшення у розмірі 109 695 грн. 15 коп., а всього 435 326 (чотириста тридцять п`ять тисяч триста двадцять шість) гривень 28 коп., та у відшкодування моральної шкоди 15 000 (п`ятнадцять тисяч) грн.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) витрати по сплаті судового збору в сумі 3482 (три тисячі чотириста вісімдесят два ) гривні 68 коп.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Позивач має право оскаржити заочне рішення шляхом подачі апеляційної скарги до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Ю.В. Молонова