ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20.07.2026 	м. Івано-Франківськ	Справа № 909/1096/25	

Господарський суд Івано-Франківської області у складі: судді Кобецької С.М., секретаря судового засідання Поліводи С.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу
за позовом: Приватного підприємства "Вестхім"
до відповідача: Приватного підприємства "Престиж-Авто+"
до відповідача: ОСОБА_1 
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Міністерства оборони України
про стягнення 1 713 899,78 грн, з них: 434 477,78 грн кошти на придбання запасних частин, 229 422,00 грн кошти на ремонт спеціальної техніки, 1 050 000,00 грн збитки

за участю:
представник позивача: Хоптій Мирослав Васильович
відповідач: ОСОБА_1 
представник відповідача Гальченка Назарія Олеговича: Тихонов Олександр Борисович
представник відповідача Приватне підприємство "Престиж-Авто+": Герман Марина Миколаївна
представник третьої особи: Ткачук Віталій Володимирович.

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство "Вестхім" звернулось до Господарського суду Івано-Франківської області із позовною заявою до Приватного підприємства "Престиж-Авто+" про стягнення 1 050 000 грн збитків (упущеної вигоди) та до ОСОБА_1 про стягнення 434 477,78 грн - затрачених на придбання запасних частин; 229 422, 00 грн - затрачених на ремонт спеціальної техніки ТЗ ГАЗ-66.

Позивач обгрунтовує позовні вимоги невиконанням відповідачами, взятих на себе зобов`язань згідно укладених між сторонами договорів, що зумовило нанесення позивачу матеріальних збитків у виді упущеної вигоди та майнової шкоди.
Зокрема, звертає увагу суду на те, що Приватне підприємство "Престиж-Авто+" провело оплату за виконані роботи іншій юридичній особі, що нанесло позивачу збитки у вигляді упущеної вигоди в розмірі 1 050 000,00 грн, а ОСОБА_1 , в свою чергу, надану позивачем техніку для ремонту, повернув після ремонту не позивачу, а стороннім особам, внаслідок чого останньому спричинено матеріальну шкоду в сумі:- 434 477,78 грн витрачених на придбання запасних частин ;- 229 422,00 грн сплачених за ремонт спеціальної техніки ТЗ ГАЗ-66.

Представником відповідача Приватного підприємства "Престиж-Авто+" подано відзив на позов за вх. № 16367/5 від 07.10.2025 року, в якому проти позову заперечує в повному обсязі, водночас вказує на укладення з позивачем Договору № 05/22 про надання послуг від 08.12.2022 року, але звертає увагу на те, що згодом необхідність в отриманні послуг відпала, тому договір сторонами не виконувався, а позивачем не доведено будь-якими доказами наявність збитків у сумі заявленій в позові.

Відповідач ОСОБА_1 правом на подання відзиву не скористався, разом з тим в судових засіданнях , як самим ОСОБА_1 , так і його представником зазначено , що між ним та позивачем існували договірні відносини надання послуг, які ним надавались відповідно до замовлення позивача у повному обсязі. З приводу стягнення коштів зазначив, що позов не визнає , а вимога позивача є безпідставною та не обгрунтованою.

Ухвалою від 18.03.2026 року суд залучив до участі у справі № 909/1096/25 Міністерство оборони України в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача. У своїх поясненнях третя особа повідомила, що не є стороною договірних відносин, а матеріали справи не містять належних доказів того, що саме Міністерство оборони України є суб`єктом речового права або балансоутримувачем конкретних автомобілів щодо яких виконувалися роботи.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши представника позивача, дослідивши та об`єктивно оцінивши в сукупності всі докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи вимоги чинного законодавства, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню.

Фактичні обставини у справі вказують на те, що 8 грудня 2022 року між ПП “Престиж-Авто+” та ПП “Вестхім” укладено Договір про надання послуг № 05/22.
В пункті 1.1 Договору виконавець зобов`язується надати Замовнику послуги з капітального ремонту спеціальної техніки ГАЗ-66 з встановленням кузову для перевезень.
Пунктом 2.1 передбачено, що ціна договору становить 2 100 000 грн. 
Пунктом 3.1. встановлено, що по закінченню надання послуг виконавець надає замовнику акт(и) приймання-передачі наданих послуг.
В пункті 3.2. сторони обумовили, що замовник протягом 5-ти днів з дня одержання акту(ів) зобов`язаний підписати та направити виконавцю акт(и) або обгрунтовану відмову від приймання наданих послуг. 
Пунктом 4.1. передбачений порядок розрахунків, відповідно до якого оплата за послуги проводиться у вигляді безготівкових платежів у національній валюті України на поточний рахунок виконавця з рахунку (рахунків) замовника на відповідні розрахункові реквізити. 
Пунктом 5.4. вказано, що послуги надаються поетапно. Номенклатура та обсяги надання послуг за кожним етапом визначаються замовником. 
Умовами договору встановлено, що його чинність настає з моменту підписання та діє до 31.12.2022 р.
Додатком 1 до Договору є специфікація по ремонту спеціальної техніки ГАЗ-66.
В матеріалах справи наяний календарний план надання послуг , в якому встановлено термін для виконання ремонту 6 одиниць техніки -21.12.22 , вартість - 2100000 грн, а надання звітних документів - 26.12.22. 
Водночас, ні позивачем, ні відповідачами не додано будь-яких документів в підтвердження виконання зобов`язань встановлених зазначеним договором, в т. ч. підписаних актів приймання-передачі наданих послуг ( п.3.1 договору); відмови від прийняття наданих послуг, двостороннього акту з переліком необхідних доробок та строків їх виконання ( п.3.2 договору ); доказів розрахунків тощо.

Як свідчать матеріали справи , 01.07.2022 ПП “Вестхім” та ФОП Гальченко Н.О. укладено договір № 01-07 від 01.07.2022 . 
Згідно з пунктом 1.1. договору виконавець на умовах передбачених договором, за завданням замовника надає йому послуги з технічного обслуговування і ремонту транспортних засобів, а замовник оплачує надані послуги.
В пункті 1.2. встановлено, що послуги надаються виконавцем у відповідності до “Правил надання послуг з технічного обслуговування і ремонту автомобільних транспортних засобів”, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 11.11.2002 за № 792.
Пунктом 1.3. обумовлено, що переліком послуг, їх вартість і порядок оплати, а також перелік складових частин (матеріалів) використаних виконавцем, а також наданих замовником виконавцю для виконання робіт із технічного обслуговування або ремонту транспортного засобу, вказуються в актах виконаних робіт, що складаються за формою передбаченою "Правилами надання послуг з технічного обслуговування і ремонту автомобільних транспортних засобів", затвердженими Наказом Міністерства транспорту України від 11.11.2002 р. № 792.
В пункті 3.3. зазначено, що підставою для оплати замовником послуг з ремонту є підписаний сторонами акт приймання-передачі наданих послуг і виставлений виконавцем на його підставі рахунок. Оплата здійснюється замовником протягом 3 (трьох) банківських днів з дня отримання рахунку, шляхом перерахування кошів на банківський рахунок виконавця або внесенням готівки в касу. 
Пунктом 4.1. передбачено, що договір набуває чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками і діє до 31.12.2025 року, а в частині виконання зобов`язань — до повного та належного їх виконання сторонами за цим договором. Пункт 8.1 договору наголошує на тому, що всі акти прийому-передачі наданих послуг, накладні, додатки, доповнення до цього договору становлять його невід`ємну частину.
Так, актом № ГН000007 від 22 березня 2023 року, який підписаний та скріплений печаткою ФОП Гальченко Н. О. зазначено, що у відповідності до договору № 01-07 від 01.07.2022 року, Гальченко Н. О. виконав роботи (надав послуги) на суму 229 422,00 грн. 
Так само, Актами надання послуг, підписаних позивачем, з обумовленням "сторони взаємних претензій не мають" та рахунком-фактурою № ГН00005 від 31.01.2023; № ГН000019 від 23.11.2023 зафіксовано , що на виконання договору техобслуговування та ремонту № 01-07 від 01.07.2022 виконавцем виконано роботи (надано послуги) на суму 51744,00 грн з ПДВ; на суму 48256,00 грн з ПДВ.
Разом з тим, Актом звіряння розрахунків від 06.12.2024 року сторони підтвердили повну сплату за виконані послуги в розмірі 100 000 грн відповідно до актів № ГН00005 від 31.01.2023 року та № ГН000019 від 23.11.2023 року - наявними в матеріалах справи: платіжним дорученням № 159 від 30.12.2022, платіжним дорученням № 2707 від 16.02.2023 та платіжним дорученням № 175 від 07.03.2023. Тобто, надані послуги відповідачем ФОП Гальченко Н.О. оплачені позивачем , без будь-яких заперечень.
Однак, в названих платіжних дорученнях вказано, що призначенням платежу є “Оплата за капремонт автомобіля згідно договору 01/12 від 12.12.22”. Договір 01/12 від 12.12.22 суду не подано. 
Окрім того, в матеріалах справи наявний акт приймання-передачі запчастин від 22 листопада 2023 року на суму 277621,63 грн з ПДВ, з якого вбачається , що ПП “Вестхім” передав відповідні запчастини ФОП Гальченку Назарію Олеговичу згідно умов договору № 01-07 від 01.07.2022 року. 
Також, ПП “Вестхім” надало копії прибуткових накладних про купівлю різноманітних автозапчастин в ТОВ "Автоексперт", ТОВ Хеліос Україна, ФОП Гейзеровська Наталія Іванівна, ТОВ "Окко-Бізнес Партнер", ФОП Калуш Василь Михайлович, Сітухи Світлани В`ячеславівни, Приватного підприємця Ковальчука Т. В.

Слід зазначити , що 13.12.2024 року Гальченко Н.О. припинив підприємницьку діяльність . Водночас , таке не впливає на підсудність спору враховуючи позицію викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 лютого 2019 р. у справі № 910/8729/18, відповідно до якої у випадку припинення підприємницької діяльності ФОП (із внесенням до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань запису про державну реєстрацію такого припинення) її зобов`язання (господарські зобов`язання) за укладеними договорами не припиняються, а продовжують існувати, оскільки вона як фізична особа не перестає існувати та відповідає за своїми зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном.

Предметом позову до Приватного підприємства “Престиж-Авто+” є стягнення доходів, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода) в розмірі 1 050 000 гривень.
За правилами статті 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.
Згідно ч.1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до частини першої ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. 
Відповідно до положень ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). 
Отже, збитки - це об`єктивне зменшення будь яких майнових благ сторони, що обмежує її інтереси як учасника певних господарських відносин і проявляється у витратах, зроблених кредитором, втраті або пошкодженні майна, а також у неодержаних кредитором доходах, які б він одержав, якби зобов`язання було виконано боржником.
Упущена вигода - це доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене. Неодержаний дохід (упущена вигода) - це рахункова величина втрат очікуваного приросту в майні, що базується на документах, які беззастережно підтверджують реальну можливість отримання потерпілим суб`єктом господарювання грошових сум (чи інших цінностей), якби учасник відносин у сфері господарювання не допустив правопорушення. Якщо ж кредитор не вжив достатніх заходів, щоб запобігти виникненню збитків чи зменшити їх шкода з боржника не стягується.
Важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою і збитками є обов`язковою умовою відповідальності. Протиправна поведінка особи тільки тоді є причиною збитків, коли вона прямо (безпосередньо) пов`язана зі збитками. Непрямий (опосередкований) зв`язок між протиправною поведінкою і збитками означає лише, що поведінка оцінюється за межами конкретного випадку, і, відповідно, за межами юридично значимого зв`язку.
Протиправною вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи (така поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці - діях або бездіяльності). Під збитками розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага тощо. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою та заподіяними збитками виражається в тому, що протиправні дії заподіювача є причиною, а збитки є наслідком такої протиправної поведінки. Вина заподіювача збитків є суб`єктивним елементом відповідальності і полягає в психічному ставленні особи до вчинення нею протиправного діяння і проявляється у вигляді умислу або необережності.
Відшкодуванню підлягають тільки збитки, які є об`єктивним наслідком протиправної поведінки, тобто між протиправною поведінкою і шкодою повинен бути причинний зв`язок, який полягає в тому, що протиправна поведінка за часом передує шкоді і породжує шкоду.
Обов`язковою умовою відповідальності є також вина, яка полягає у суб`єктивному ставленні особи до наслідків своїх неправомірних дій. Вина може бути у формі умислу (прямий, похідний) або необережності (грубої або простої).
Правові висновки щодо елементів складу цивільного правопорушення; їх визначення: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; наявність збитків; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника; а також підстав та умов цивільної відповідальності містяться у низці постанов Верховного Суду, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.01.2022 у справі № 910/8729/18.
За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає (постанови Великої Палати Верховного Суду від №914/1619/18 від 27.08.2019, №904/982/19 від 24.02.2021).
Слід зауважити, що договір не є первинним обліковим документом для цілей бухгалтерського обліку. Він свідчить лише про намір виконання дій (операцій) в майбутньому, а не про їх фактичне виконання. Отже, для бухгалтерського обліку мають значення виключно ті документи, які підтверджують реальне здійснення господарських операцій. Договір показує намір співпраці, але не підтверджує факту операції. Підтвердити реальне виконання зобов`язань можуть тільки первинні документи (акти, накладні, платіжні доручення тощо). Аналогічна позиція вказана у постанові Верховного Суду від 12.08.2025 по справі № 320/2796/21.
Суд звертає на Постанову Верховного Суду від 11.02.2020 року, де в пункті 61 сформульовано правовий висновок, що самі по собі дії осіб, зокрема щодо вчинення правочинів навіть якщо вони здаються іншим особам неправомірними, не можуть бути оспорені в суді, допоки ці останні не доведуть, що цими діями порушуються їхні права. Таким чином, суд немає можливості достовірно встановити , як неправомірність дій ПП “Престиж-Авто+” щодо виконання договору, так і наявність всіх елементів складу цивільного правопорушення , наслідком якого є відшкодування збитків, оскільки суду не надано ніяких належних і допустимих доказів , як цього вимагає закон , виконання сторонами такого договору. З цього випливає і неможливість встановлення того, що позивачу завдані збитки ( упущена вимога ) саме в сум 1 050 000 грн чи в будь-якій іншій .
Отже, з наведеного слідує, що вимоги позивача ґрунтуються на теоретичних припущеннях, а самим позивачем не доведено належними та допустимими доказами вини відповідача, як і не доведено перед судом повного складу правопорушення, як необхідної умови для застосовування відповідальності у вигляді стягнення збитків в формі упущеної вигоди. 
Предметом спору щодо відповідача ОСОБА_1 є стягнення грошових коштів в сумі 434 477,78 гривень затрачених на придбання запасних частин та грошових коштів в сумі 229 422,00 гривень затрачених на ремонт спеціальної техніки ТЗ ГАЗ-66.

Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами даного спору укладено договір про надання послуг. Правовідносини, що виникають при укладенні та виконання договорів про надання послуг, регулюються Главою 63 Цивільного кодексу України. Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання. Згідно ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).
Як вже зазначалося судом, згідно ч. 1 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків необхідно довести наявність в діяннях особи протиправної поведінки, причинно-наслідкового зв`язку, вини та встановити розмір завданої шкоди. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду. 
Суд звертає увагу, що сторони уклали договір не на конкретні автомобілі, а щодо невизначеного кола транспортних засобів. Крім того, договір № 01-07 від 01.07.2022 р. між ПП "Вестхім" та ОСОБА_1 укладений раніше за договір № 05/22 про надання послуг від 08.12.2022 року між ПП "Вестхім" та ПП "Престиж-Авто+".

Для з`ясування правової природи як господарської операції (ремонт транспортного засобу), так і первинних документів необхідно вичерпно дослідити фактичні права та обов`язки сторін у процесі виконання операції, фактичний результат, до якого прагнули учасники такої операції, та оцінити зміни майнового стану, які відбулися у сторін в результаті операції. Зважаючи на принцип превалювання сутності над формою, необхідно врахувати фактичне здійснення господарської операції (надання послуг,ремонту), повинно підтверджуватися, в тому числі, і реальним джерелом походження товару видатковими накладними на їх придбання чи виготовлення) в обсязі, зазначеному у первинному документі.
За вимогами ч. 1, 2 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади і прізвища (крім первинних документів, вимоги до яких встановлюються Національним банком України) осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Залежно від характеру господарської операції та технології обробки облікової інформації до первинних документів можуть включатися додаткові реквізити (печатка, номер документа, підстава для здійснення операції тощо). 
Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо. З огляду на відсутність в договорі конкретних вказівок на те, що він передбачає ремонт автомобілів ГАЗ-66 та відсутністю в інших первинних документах ідентифікаційної інформації щодо названих автомобілів, в т. ч. документів права власності чи користування транспортними засобами - суд не має можливості достовірно встановити наявність у позивача правової підстави для вимоги про відшкодування коштів ОСОБА_1 .
Принагідно, слід зазначити, що з наявних доказів про закупівлю позивачем певних автозапчастини не можливо встановити факту використання їх для ремонту автомобілів саме ГАЗ-66 , як і Актом № ГН000007 від 22.03.2023 підтверджується, що ОСОБА_1 надав ремонтні послуги позивачу на суму 229422,00 грн. В акті не вказано щодо яких конкретних автомобілів проводилися відповідні роботи, а лише міститься перелік наданих послуг із вказівкою на договір № 01-07 від 01.07.2022 року. 
Водночас, позивачем не надано підтвердження про оплату наданих відповідно до акту № ГН000007 від 22.03.2023 послуг. Наявні в матеріалах справи платіжні інструкції стосуються договору від 01/12 від 12.12.22, який не наданий до матеріалів справи та не згадується в позовній заяві. Окрім того, платіжними інструкціями підтверджується сплата лише 100 000 гривень, в той час як у позовних вимогах йдеться про стягнення 229 422,00 грн затрачених на ремонт спеціальної техніки ТЗ ГАЗ-66.

Що стосується наданих позивачем заяв свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , та встановлених в судовому засіданні обставин, то слід зазначити, що в заявах свідки зазначили обставини та зазначили осіб, встановити яких суд немає можливості, за відсутності достовірних доказів, як і немає можливості встановити відповідність зазначених транспортних засобів і їх відношення до предмету спору щодо обох відповідачів. 
Згідно з частинами 1, 2 статті 87 Господарського процесуального кодексу України показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. Не є доказом показання свідка, який не може назвати джерела своєї обізнаності щодо певної обставини, або які ґрунтуються на повідомленнях інших осіб. На підставі показань свідків не можуть встановлюватися обставини (факти), які відповідно до законодавства або звичаїв ділового обороту відображаються (обліковуються) у відповідних документах. Законом можуть бути визначені інші обставини, які не можуть встановлюватися на підставі показань свідків. З наведених норм чинного процесуального закону можна дійти висновку, що докази у вигляді показання свідків у господарському судочинстві носять факультативний (допоміжний) характер та становлять певні відомі особам обставини, які мають значення для справи. Показанням свідків не можна встановлювати факт, який необхідно обліковувати у первинних документах. Аналогічну позицію висловив Верховний Суд у пункті 16 Постанови від 13.10.2020 по справі № 910/4050/17.
Суд доходить до висновку про недоведеність вимоги позивача про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПП "Вестхім" грошових коштів в розмірі 434 477,78 гривень затрачених на придбання запасних частин, та грошових коштів в розмірі 229 422, 00 гривень затрачених на ремонт спеціальної техніки ТЗ ГАЗ-66.
Сторони, звертаючись до суду повинні враховувати те, що визначення та наповнення доказової бази переданого на розгляд суду спору покладаються саме на сторони, а не на суд. Суд вирішує спір на підставі поданих та витребуваних в порядку ст. 81 Господарського процесуального кодексу України сторонами доказів.
Судом враховується, що принцип змагальності сторін у господарському судочинстві передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). 
Суд акцентує, що обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язками, відносинами і залежностями. Таке з`ясування запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.
У пунктах 1-3 частини першої статті 237 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при ухваленні рішення суд вирішує, зокрема питання чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин. Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судових рішеннях у справі, питання вичерпності висновків судів, суд враховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Що стосується поданої представником позивача заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, яка подана 15.07.26 вх. № 13385/26, то з огляду на відмову в позові в повному обсязі, враховуючи приписи ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати слід залишити за позивачем.

Керуючись ст. 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 123, 129, 233, 238, 240, 241 Гоподарського процесуального кодексу України, господарський суд,

ВИРІШИВ:
в задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повне рішення складено 20.07.2026. 

Суддя С. М Кобецька