КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
вул. Солом`янська, 2-а, м. Київ, 03110
inbox@kia.court.gov.ua

Унікальний номер справи № 760/1316/26 Апеляційне провадження № 33/824/3519/2026 | Головуючий у суді першої інстанції - Агафонов С.А. Доповідач у суді апеляційної інстанції - Оніщук М.І.

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 серпня 2026 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі судді Оніщука М.І. розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , подану від його імені та в його інтересах адвокатом Аль-Раджабі Юлією Володимирівною, на постанову Солом`янського районного суду міста Києва від 14 травня 2026 року про притягнення
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, РНОКПП: НОМЕР_1 , військовослужбовця, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , 
до адміністративної відповідальності, передбаченої статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення,
В С Т А Н О В И В:
Постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 14.05.2026 визнано ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрито у зв`язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення.
Не погодившись з постановою суду, 22.05.2026 ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Аль-Раджабі Ю.В., оскаржив її в апеляційному порядку, подавши апеляційну скаргу до суду першої інстанції, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та закрити провадження у справі у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення.
В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що протокол про адміністративне правопорушення з долученими до нього документами є неналежними доказами, оскільки вони мають суперечності, а схема місця ДТП складена з порушеннями та не відповідає вимогам Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі. Разом з цим вказує, що в протоколі про адміністративне правопорушення було допущено описки при написання прізвища особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. 
Зазначає також про те, що ОСОБА_1 при складанні протоколу про адміністративне правопорушення не було роз`яснено прав та обов`язків.
Вважає, що є суттєво різними є поняття «виїхав» та «під час виїзду з прилеглої території», що є критично важливим при розгляді дорожньо-транспортної пригоди.
Стверджує, що на момент, коли інший водій об`єктивно мав зреагувати на зміну дорожньої обстановки, ОСОБА_1 не виконував маневр виїзду, а рухався прямолінійно, тим самим інший учасник події створив аварійно-небезпечну ситуацію.
Вказує, що судом не було розглянуто клопотання про визнання правопорушення малозначним, а також не наведено підстав для відмови в клопотання про направлення за належною підсудністю. 
Захисник ОСОБА_1 - адвокат Аль-Раджабі Ю.В. у судовому засіданні підтримали апеляційну скаргу з викладених в ній підстав та просили її задовольнити.
Потерпілий ОСОБА_3 підтримав письмові пояснення, подані ним поліції.
Вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення учасників справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, з огляду на наступне.
Cудом першої інстанції було встановлено, що 08.01.2026 о 08 год. 40 хв. водій ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом «TOYOTA AVENSIS» д.н.з. НОМЕР_2 по бул. Вацлава Гавела, 29 у м. Києві, під час виїзду з прилеглої території не надав перевагу у русі автомобілю «TOYOTA CAMRY» д.н.з. НОМЕР_3 , в результаті чого відбулось зіткнення даних автомобілів, що спричинило зіткнення з автомобілем «RENAULT DUSTER» д.н.з. НОМЕР_4 , який був припаркований на узбіччі, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, чим порушив вимоги п. 10.2 Правил дорожнього руху та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП. 
Визнаючи ОСОБА_1 винним та закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції вказав, що в діях водія ОСОБА_1 вбачається причинно-наслідковий зв`язок між діянням, що призвело до дорожньо-транспортної пригоди та наслідками, які настали, а також його вина у порушенні вимог п. 10.2 ПДР України та вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, що призвело до пошкодження транспортних засобів, що підтверджується зібраними та дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами, зокрема даними протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №561824 від 08.01.2026 року, схемою місця ДТП від 08.01.2026 року, письмовими поясненнями ОСОБА_3 , даними відеозапису з мобільного телефону, що здійснений захисником.
Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Положеннями статті 1 КУпАП передбачено, що завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
Згідно з вимогами статті 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі та в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Вимогами статті 8 КУпАП передбачено, що особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення.
Статтею 254 КУпАП встановлено, що основним документом, який фіксує юридичний факт адміністративного правопорушення, є протокол, вимоги до змісту якого встановлені статтею 256 цього Кодексу.
Відповідно до вимог указаної статті у протоколі про адміністративне правопорушення мають бути зазначені, зокрема: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами. У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання. При складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються її права та обов`язки, передбачені ст. 268 КУпАП, про що робиться відмітка у протоколі.
Вимоги щодо оформлення протоколів про адміністративні правопорушення органами поліції встановлено Інструкцією з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.11.2015 № 1376 та зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 01.12.2015 за № 1496/27941 (далі - Інструкція № 1376).
Зокрема, розділом ІІ вказаної Інструкції №1376 визначено, що протокол про адміністративне правопорушення, форму якого затверджено відповідним додатком, складається на спеціальному бланку, що виготовлений друкарським способом із проставленням серії та номера, в якому не допускаються закреслення чи виправлення відомостей, що заносяться до протоколу про адміністративне правопорушення, а також унесення додаткових записів після того, як протокол про адміністративне правопорушення підписано особою, стосовно якої його складено.
Тобто, вищевказані положення КУпАП та Інструкції № 1376 визначають правила допустимості і відповідності доказів, що є гарантом їх достовірності та істинності.
Протокол про адміністративне правопорушення містить підписи ОСОБА_1 в графі про роз`яснення йому прав та обов`язків, а також відомості про його незгоду із складеним протоколом про адміністративне правопорушення. При цьому, протокол не містить будь-яких заяв, зауважень чи скарг щодо оформлення протоколу. Відомості про те, що ОСОБА_1 оскаржував у встановленому законом порядку дії працівників поліції за фактом складання протоколу у справі також відсутні.
Зазначене у своїй сукупності спростовує доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 при складанні протоколу про адміністративне правопорушення не було роз`яснено прав та обов`язків.
На підставі викладеного, апеляційний суд приходить до висновку, що протокол про адміністративне правопорушення відповідає вимогам, установленим статтею 256 КУпАП та Інструкції № 1376, є належним, допустимим та достовірним доказом у справі, який сумніву у суду не викликає.
В цій частині є обґрунтованими та правильними посилання суду першої інстанції на те, що розбіжність даних в протоколі та схемі ДТП не змінює суті інкримінованого порушення, не впливає на встановлений механізм ДТП, не усуває причинно-наслідковий зв`язок між діями водія ОСОБА_1 та наслідками у вигляді пошкодження транспортних засобів, а також не позбавляє суд можливості встановити фактичні обставини події на підставі всієї сукупності доказів. Такі розбіжності в даних не свідчать про відсутність у діях ОСОБА_1 складу інкримінованого правопорушення, оскільки узгоджуються із наявними в матеріалах справи належними, достатніми та допустимими доказами в їх сукупності.
Відповідно до вимог статей 245, 280 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, а орган чи посадова особа при розгляді справи про адміністративне правопорушення, з урахуванням положень, викладених у статтях 251, 252 КУпАП, зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи і, керуючись законом та правосвідомістю, оцінити докази за своїм внутрішнім переконанням в їх сукупності.
Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України врегульовано Законом України «Про дорожній рух» та п. 1.1 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою КМУ від 10.10.2001 № 1306.
Статтею 14 Закону України «Про дорожній рух» встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.
У відповідності до п. 2.3 ПДР України для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: а) перед виїздом перевірити і забезпечити технічно справний стан і комплектність транспортного засобу, правильність розміщення та кріплення вантажу; б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; в) на автомобілях, обладнаних засобами пасивної безпеки (підголовники, ремені безпеки), користуватися ними і не перевозити пасажирів, не пристебнутих ременями безпеки. Дозволяється не пристібатися в населених пунктах водіям і пасажирам з інвалідністю, фізіологічні особливості яких унеможливлюють користування ременями безпеки, водіям і пасажирам оперативних та спеціальних транспортних засобів; г) під час руху на мотоциклі і мопеді бути в застебнутому мотошоломі і не перевозити пасажирів без застебнутих мотошоломів; ґ) не забруднювати проїзну частину та смугу відведення автомобільних доріг; д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху; е) повідомляти дорожньо-експлуатаційним організаціям або уповноваженим підрозділам Національної поліції про виявлені факти створення перешкод для дорожнього руху; є) не вчиняти дій, внаслідок яких може бути пошкоджено автомобільні дороги та їх складові, а також завдано шкоди користувачам.
Пунктом 10.2. ПДР України визначено, що виїжджаючи на дорогу з житлової зони, дворів, місць стоянки, автозаправних станцій та інших прилеглих територій, водій повинен перед проїзною частиною чи тротуаром дати дорогу пішоходам і транспортним засобам, що рухаються по ній, а з`їжджаючи з дороги - велосипедистам і пішоходам, напрямок руху яких він перетинає
Відповідно до ст. 124 КУпАП порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення права керування транспортними засобами на строк від шести місяців до одного року.
Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
При вирішенні питання щодо наявності в діях ОСОБА_1 вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, апеляційний суд приймає до уваги, що згідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна дія чи бездіяльність особи, яка доведена достатніми та незаперечними доказами.
Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Апеляційний суд, з метою перевірки доводів апеляційної скарги, у повному обсязі дослідив наявні в матеріалах справи докази, які містяться в матеріалах справи та дійшов наступних висновків.
Відповідно до вимог ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення повинна бути зазначена суть адміністративного правопорушення, оскільки конкретність пред`явленого особі обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, забезпечує можливість організувати ефективний захист своїх інтересів.
Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що суть обвинувачення полягає в тому, що ОСОБА_1 під час виїзду з прилеглої території не надав перевагу в русу автомобілю, яким керував ОСОБА_4 .
З метою перевірки доводів апеляційної скарги було досліджено наявні в матеріалах докази, а також надані стороною захисту відеозаписи.
Із схеми місця ДТП вбачається, що транспортний засіб під керуванням ОСОБА_1 виїжджаючи з прилеглої території, не надав перевагу в русі транспортному засобу під керуванням ОСОБА_4 , який рухався по головній дорозі.
Посилання сторони захисту на суттєву різницю понять «виїхав» та «під час виїзду з прилеглої території», апеляційним судом розцінюються як необґрунтовані, адже як вбачається з відеозапису, наданого сторону захисту, характер та локалізація пошкоджень, завданих транспортним засобом свідчать про те, що ОСОБА_1 саме під час виїзду з прилеглої території не надав перевагу в русі транспортному засобу під керуванням ОСОБА_4 , який рухався по головній дорозі, а тому транспортні засоби отримали саме такі пошкодження.
Також, безпідставними є аргументи про те, що саме інший водій об`єктивно мав зреагувати на зміну обстановки, з огляду на те, що саме ОСОБА_1 виїжджаючи з прилеглої території мав пересвідчитися у безпечності свого маневру.
Отже, саме дії водія ОСОБА_1 об`єктивно перебували у прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди, оскільки саме порушення ОСОБА_1 вимог п. 10.2 ПДР України призвело до зіткнення з автомобілем під керуванням ОСОБА_4 .
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині постанови, та зводяться лише до переоцінки доказів та незгоди апелянта з такими висновками, які узгоджуються з вимогами закону і з якими у суду апеляційної інстанції відсутні підстави не погодитися.
Отже, оцінюючи сукупність наявних в справі доказів, апеляційний суд дійшов висновку, що доводи сторони захисту щодо відсутності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, не відповідають встановленим обставинам справи та повністю спростовуються сукупністю досліджених в суді першої інстанції матеріалів справи про адміністративне правопорушення, та відповідно розцінюються як такі, що спрямовані на уникнення ОСОБА_1 адміністративної відповідальності.
Переконливих доводів, які б безумовно спростовували висновки суду в постанові і були підставами для її скасування та закриття провадження в справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, апелянтом не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено, як і не встановлено істотних порушень норм КУпАП, які могли б стати підставою для скасування постанови.
За вказаних обставин, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності у діях ОСОБА_1 вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. 
Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а відтак не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при розгляді даної справи.
Таким чином, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної постанови у межах доводів і вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, за наведених у постанові обставин, ґрунтується на належних і допустимих доказах, що узгоджуються між собою та в сукупності підтверджують факт недотримання ОСОБА_1 вимог 10.2. ПДР України, і ці порушення знаходяться у прямому причинно-наслідковому зв`язку з виникненням вищенаведеної дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками.
Отже, з огляду на викладене та враховуючи відсутність підстав для закриття провадження у справі у зв`язку із відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувану постанову суду першої інстанції, без змін.
Враховуючи викладене, керуючись статтею 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану від його імені та в його інтересах адвокатом Аль-Раджабі Юлією Володимирівною - залишити без задоволення.
Постанову Солом`янського районного суду міста Києва від 14 травня 2026 року народження відносно  ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1  - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Максим Оніщук