Справа № 357/1495/26
Провадження № 2/357/3249/26
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
( ЗАОЧНЕ )

10 липня 2026 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:
головуючого судді – Бебешко М. М. ,
при секретарі – Примак А. М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження у приміщенні суду в м. Біла Церква позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості за договором позики,- 
В С Т А Н О В И В :
29 січня 2026 року представника позивача – ОСОБА_3 через систему «Електронний суд» звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за борговою розпискою в розмірі 25000,00 грн, суму судового збору та витрати на правову допомогу 8000,00 грн.
Позов обґрунтовано тим, що 23.09.2025 ОСОБА_2 (надалі – Позичальник, Відповідач) видано боргову розписку, в якій останній визнає, що 24.09.2024 отримав від ОСОБА_1 (надалі – Кредитор, Позивач) грошові кошти у сумі 25 000,00 гривень в позику, та зобов`язався повернути грошові кошти в строк до 30.09.2025. На сьогоднішній день внаслідок неналежного виконання Відповідачем своїх зобов`язань щодо повернення грошових коштів за Договорами позики, укладеними між Позивачем та Відповідачем, права Позивача є порушеними і потребують захисту у судовому порядку.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.01.2026 вказану справу передано на розгляд судді Бебешко М.М.
27 лютого 2026 року судом отримано відповідь з Управління обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області щодо місця реєстрації відповідача, в якій зазначено, що за адресою: АДРЕСА_1 зареєстрований ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Ухвалою суду від 02 березня 2026 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання з повідомленням учасників справи на 27 квітня 2026 року.
27 квітня 2026 року на адресу суду надійшла заява від представника позивача про розгляд справи за відсутності сторони позивача, підтримання позовних вимог у повному обсязі.
Через неявку відповідача в судове засідання 27 квітня 2026 року, останнє судом відкладено на 10 липня 2026 року.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання, призначене на 10 липня 2026 року повторно не з`явився. Про день, час та місце розгляду справи повідомлений судом належним чином.
Відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України - суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
За таких умов суд, відповідно до вимог статті 281 ЦПК України постановляє ухвалу про заочний розгляд справи.
Фіксація судового засідання, відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України, не здійснювалася.
Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.
Згідно розписки від 23.09.2025 ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт НОМЕР_1 , виданий міським відділом Білоцерківського МУГУ МВС України в Київській області, 18 вересня 2001 року, РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) 23 вересня 2025 року отримав від ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 25000,00 грн (двадцять п`ять тисяч грн). Кінцевий термін повернення грошових коштів «30 вересня 2025 року».
Суд встановив, що згідно копії паспорту серії НОМЕР_1 , копії РНОКПП НОМЕР_2 правильне прізвище особи відповідача та особи яка отримала грошові кошти в розмірі 25000 грн від ОСОБА_1 «Кондраток».
При вирішенні спору суд виходить з наступного.
Частиною першою ст. 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з частиною першою ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
У частині першій ст. 627 Цивільного кодексу України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Статтею 1046 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно зі ст. 1047 Цивільного кодексу України підтвердженням укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
За договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та у порядку, що передбачені договором.
Відповідно до частини першої статті 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.
Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно ст. 527 Цивільного кодексу України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги.
Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Згідно ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно ч. 1, 2 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.
Так, згідно п. 15 Договору позики, у випадку порушення позичальником терміну повернення позики, або у випадку порушення позичальником будь-якого із зобов`язань, встановлених цим договором, керуючись ст. 611 Цивільного кодексу України, сторони дійшли згоди про те, що зобов`язання щодо повернення усієї суми позики, змінюється в частині строку його виконання, який настає наступного дня після простроченого строку повернення позики (або будь якої її частини) вказаного в п. 5 цього Договору. В такому разі позикодавець має право вимагати повернення частини позики, що залишилась неповерненою, а позичальник зобов`язаний повернути її позикодавцю. Позикодавець має право пред`явити цей договір до стягнення способами, передбаченими чинним законодавством України, в тому числі шляхом вчинення виконавчого напису нотаріуса, та/або звернення до суду, та/або застосування способів досудового врегулювання. Спосіб пред`явлення цього договору до стягнення визначається позикодавцем на власний розсуд.
Позивач надаючи відповідачу грошові кошти у гривні мав законне сподівання отримати, у визначені договорами строки, таку суму коштів, однак відповідач своє зобов`язання не виконав. 
Згідно з ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідач відзив з відповідними доказами із запереченнями проти позову та в спростування доводів позивача до суду не подав.
Отже, надавши оцінку доказам в їх сукупності, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог в повному обсязі.
На підставі ст. 141 ЦПК України судові витрати за сплату судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При зверненні з позовом ОСОБА_1 сплатив судовий збір в розмірі 1064,96 грн, який підлягає стягненню з відповідача на його користь.
Керуючись ст. 12, 13, 76, 77, 81, 265, 268, 273, 280-282, 354 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості за договором позики - задовольнити повністю.
Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 заборгованість за договором позики від 23 вересня 2025 року у розмірі заборгованість в розмірі 25000,00 грн (двадцять п`ять тисяч грн 00 коп).
Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 судові витрати у справі за сплату судового збору в розмірі 1064,96 рн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його складення до Київського апеляційного суду.
Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Позивач: ОСОБА_1 . Місце проживання: АДРЕСА_2 . РНОКПП: НОМЕР_3 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Місце проживання: АДРЕСА_1 . РНОКПП: НОМЕР_2 . 
Суддя    	М. М. Бебешко