Кримінальне провадження №629/4450/26
Номер провадження 1-кп/629/287/26
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
04 серпня 2026 року Лозівський міськрайонний суд Харківської області у складі:
головуючого судді – ОСОБА_1 ,
за участю секретаря – ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Лозова Харківської області кримінальне провадження (№ 12026221110000530) за обвинуваченням:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Різдв`янка, Лозівського району, Харківської області, громадянки України, РНОКПП НОМЕР_1 , з середньою освітою, не працюючої, пенсіонерки, розлученої, зареєстрованої та мешкаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,
у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 197-1 КК України, 
за участю сторін кримінального провадження:
- прокурора Лозівської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_4 ,
- обвинуваченої – ОСОБА_3 , 
- захисника – ОСОБА_5 , -
В С Т А Н О В И В:
Відповідно до статті 116 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.
Набуття права власності громадянами та юридичними особами на земельні ділянки, на яких розташовані об`єкти, які підлягають приватизації, відбувається в порядку, визначеному частиною першою статті 128 цього Кодексу.
Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.
Відповідно до статті 118 Земельного кодексу України, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.
Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.
Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, які є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.
У разі надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки Рада міністрів Автономної Республіки Крим, орган виконавчої влади чи орган місцевого самоврядування, що передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, зобов`язані протягом десяти робочих днів з дня прийняття рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або з дня повідомлення особою, зацікавленою в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, про замовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у порядку, передбаченому цією частиною, відобразити на картографічній основі Державного земельного кадастру орієнтовне місце розташування земельної ділянки, зазначити дату та номер відповідного рішення, а також майбутнє цільове призначення земельної ділянки. Зазначена інформація оприлюднюється на безоплатній основі на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.
Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, що передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.
Згідно з статтею 123 Земельного кодексу України, надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування.
Особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.
Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.
Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування у двотижневий строк з дня отримання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки приймає рішення про надання земельної ділянки у користування.
Відповідно до статті 124 Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки. 
Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу.
Відповідно до статті 125 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» самовільне зайняття земельної ділянки - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.
Відповідно до статті 87 Водного кодексу України, для створення сприятливого режиму водних об`єктів, попередження їх забруднення, засмічення і вичерпання, знищення навколоводних рослин і тварин, а також зменшення коливань стоку вздовж річок, морів та навколо озер, водосховищ і інших водойм встановлюються водоохоронні зони.
Згідно з статтею 88 Водного кодексу України, з метою охорони поверхневих водних об`єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм в межах водоохоронних зон виділяються земельні ділянки під прибережні захисні смуги.
Відповідно до статті 89 Водного кодексу України, прибережні захисні смуги є природоохоронною територією з режимом обмеженої господарської діяльності.
У прибережних захисних смугах уздовж річок, навколо водойм та на островах забороняється, зокрема, розорювання земель (крім підготовки ґрунту для залуження і залісення), а також садівництво та городництво; влаштування звалищ сміття, гноєсховищ, накопичувачів рідких і твердих відходів виробництва, кладовищ, скотомогильників, полів фільтрації тощо.
Однак, в порушення вищевказаних норм діючого законодавства, ОСОБА_3 у вересні місяці 2025 року, точної дати та часу в ході судового розгляду встановити не виявилося можливим, маючи умисел на зайняття земельної ділянки в охоронній зоні, достовірно для себе розуміючи, що нею не отримано відповідного рішення уповноваженого органу та державної реєстрації про передачу їй у власність чи надання у користування земельної ділянки в охоронній зоні, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з корисливого мотиву, самовільно зайняла частину несформованої земельної ділянки в прибережній захисній смузі водного об`єкту - річки Бритай, площею 0,4746 га, яка перебуває у комунальній власності Лозівської міської територіальної громади Харківської області та розташована поблизу с. Різдв`янка, Лозівського району, Харківської області на території Лозівської міської територіальної громади Харківської області, здійснивши на вказаній земельній ділянці посів сільськогосподарської культури - озимої пшениці, що потребує певного обробітку землі (оранка, дискування, чизельний обробіток, культивація тощо), чим заподіяла майнову шкоду Лозівській міській територіальній громаді Харківської області на загальну суму 5321,58 грн.
Обвинувачена ОСОБА_3 у судовому засіданні винною себе визнала у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 197-1 КК України та пояснила, що в зазначені в обвинувальному акті, місці, дні вчинила дане кримінальне правопорушення, всі викладені в обвинувальному акті обставини відповідають дійсності. Вказала, що дана земельна ділянка знаходиться біля її будинку, дійсно самовільно зайняла земельну ділянку, не маючи дозвільних документів, де здійснювала посів озимої пшениці для домашньої худоби. Розуміє наслідки ч. 3 ст. 349 КПК України та наполягає на її застосуванні, щиро розкаялася у вчиненому, матеріальну шкоду нею відшкодовано в повному обсязі, за вчинене їй дуже соромно.
Зважаючи на те, що ОСОБА_3 повністю визнала свою винуватість у вчинені кримінального правопорушення, її свідчення відповідають суті обвинувачення, суд за згодою учасників судового провадження, які правильно розуміють обставини кримінального правопорушення, які ніким не оспорюються, переконавшись у добровільності їх позицій, роз`яснивши їм про позбавлення в подальшому права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України дослідження доказів відносно фактичних обставин справи визнано судом недоцільним, суд обмежив їх дослідження допитом обвинуваченої та дослідженням даних, які характеризують особу обвинуваченої.
Аналізуючи зібрані по справі докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_3 доказана, її дії правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 197-1 КК України, як самовільне зайняття земельної ділянки в охоронній зоні.
При призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченої, обставини, які пом`якшують та обтяжують її покарання.
Відповідно до ч. 4 ст. 12 КК України обвинувачена ОСОБА_3 скоїла нетяжкий злочин.
Дослідженням особи обвинуваченої ОСОБА_6 встановлено, що вона громадянка України, раніше не судима, пенсіонерка, не працює, розлучена, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується задовільно.
Відповідно до вимог ст. 66 КК України обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченій ОСОБА_3 , суд визнає щире каяття, добровільне відшкодування завданого збитку.
Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченій ОСОБА_6 , відповідно до вимог ст. 67 КК України, суд не убачає.
Суд приходить до висновку, що обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченій ОСОБА_3 , не є винятковими і не знижують істотним чином міру тяжкості скоєного кримінального правопорушення, не зменшують суспільну небезпеку кримінального правопорушення до рівня, що виходить за межі покарання, що виключає застосування до обвинуваченої ст. 69 КК України.
При призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_3 , суд враховує положення ст. 69-1 КК України.
Із врахуванням ступеня тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особи обвинуваченої, яка визнала свою винуватість у вчинені нею кримінального правопорушення, щиро розкаялася, обставин, які пом`якшують покарання, відсутність обставин, які обтяжують покарання, обставин скоєння кримінального правопорушення та відношення до скоєного, добровільне відшкодування обвинуваченою завданого збитку, думки представника потерпілого, викладену у заяві про розгляд справи без їх участі, в якій просить справу вирішити на розсуд суду, суд призначає покарання ОСОБА_3 в межах санкції обвинувачення із застосуванням ст.ст. 75, 76 КК України.
Запобіжний захід відносно обвинуваченої ОСОБА_3 не обирався.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.
Судові витрати та речові докази по справі відсутні.
Керуючись ст.ст. 369-371, 373-374 КПК України, суд, - 
У Х В А Л И В:
Визнати ОСОБА_3 винуватою у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 197-1 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на ОДИН рік.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на ОДИН рік.
На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченій та прокурору.
Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Лозівський міськрайонний суд Харківської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя:            ОСОБА_1