Справа №705/2708/26
2/705/2743/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 липня 2026 року м. Умань 

Суддя Уманського міськрайонного суду Черкаської області Гудзенко Валентина Леонідівна, розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «СОЛВЕНТІС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:
Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «СОЛВЕНТІС» звернувся до суду з зазначеним позовом, в обґрунтування якого вказав, що 27.11.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю «АЛЕКСКРЕДИТ» та ОСОБА_1 укладено Договір про надання кредиту №4226042, відповідно до умов якого, остання отримала кредит в сумі 12 000 грн. зі сплатою процентів за користування кредитом, неустойку (пеню, штраф), яка може нараховуватися у випадку порушення умов цього договору. 
29.10.2025 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «АЛЕКСКРЕДИТ» та Товариством з обмеженою відповідальністю «СЕКВОЯ КАПІТАЛ» відповідно до чинного законодавства України, укладений Договір факторингу №29/10-2025.
31.10.2025 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «СЕКВОЯ КАПІТАЛ» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «СОЛВЕНТІС» відповідно до чинного законодавства України, укладений Договір факторингу №ДФ-31102025.
Згідно Договору факторингу № 29/10-2025 від 29.10.2025 та Договору факторингу №ДФ-31102025 від 31.10.2025 відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором №4226042 від 27.11.2020.
Позивач свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, надавши відповідачу обумовлену суму кредитних коштів. Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконала, у зв`язку із чим, має заборгованість за Договором про надання кредиту №4226042 від 27.11.2020, в розмірі 78 758,68 грн., яка складається з: заборгованості по тілу кредиту - 11 762,40 грн., заборгованості за відсотками - 66 996,28 грн.
Враховуючи наведене, позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за Договором про надання кредиту №4226042 від 27.11.2020, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, а саме: судовий збір у розмірі 2 662,40 грн., витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6 000 грн.
Ухвалою Уманського міськрайонного суду від 01.05.2026 у справі відкрите спрощене позовне провадження, а також роз`яснено відповідачу право подати відзив на позовну заяву або пред`явити зустрічний позов до позивача у строк 15 днів з дня отримання копії ухвали суду про відкриття провадження у справі. Розгляд справи по суті вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження, відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Сторонам направлено копію ухвали про відкриття провадження.
Копію ухвали про відкриття провадження направлено відповідачу за місцем її реєстрації, рекомендоване повідомлення було вручено особисто, про що свідчить відмітка про вручення поштового відправлення.
21 травня 2026 року через систему «Електронний суд» від представника відповідача - Іщука С.О. до суду надійшов відзив на позовну заяву, мотивований наступним. Представник відповідача вказує, що нарахування процентів в сумі 66 996,28 грн. є неспівмірним відносно основного зобов`язання (тіла кредиту 11 762,40) та таким, що не відповідає принципу розумності, справедливості та добросовісності. Згідно із пунктами 1.7.2. кредитного договору при використанні позичальником загальних умов кредитування процентні ставки складають: Базовий період з 27.11.2020 до 27.12.2020 - 0,92% в день; Спеціальний період з 28.11.2020 до 25.06.2021 - 3% в день. Згідно графіку платежів наведених за загальними умовами: Сума кредиту: - 12 000,00 грн; Початок періоду: 27.11.2020 р. (Базовий) 28.12.2020 (Спеціальний); Кінець періоду: 27.12.2020 р. (базовий) 25.06.2021 (Спеціальний); Проценти за користування - 6 120,00 грн. (базовий) 5,40 грн. (Спеціальний); Загальна сума до повернення - 18 125,40 грн. Як вбачається з умов спірного Договору, Договір має два різних строки кредитування 30 днів та 180 днів, та дві різних процентні ставки 0,92 % в день та 3,0% в день яка використовується в зв`язку з простроченням позичальником платежу за спірним Договором. Зазначення в кредитному договору двох різних строків кредитування призвело до неясності такої умови договору як строк кредитування, що в даному випадку слід тлумачити проти того, хто їх написав «Contra proferentem», відповідач, як споживач банківських послуг, є слабшою стороною цих правовідносин. Отже, починаючи з 21.01.2022 року у кредитодавця відсутнє право нараховувати проценти за кредитним договором. За таких обставин у відповідача заборгованість в сумі 5 704,80 грн. Вважає, що заявлена позивачем вимога про стягнення заборгованості за нарахованими процентами у розмірі 66 996,28 грн. не є співмірною сумі кредиту у 12 000,00 грн. за кредитним договором, суперечать принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника як споживача послуг кредитної установи, оскільки встановлює вимогу щодо сплати непропорційно завищеної суми процентів у разі невиконання ним зобов`язань за кредитним договором, просять суд зменшити розмір процентів за вказаним договором до 6 125,40 грн., що в загальному становитиме 18 125,40 грн.
27 травня 2026 року від представника позивача Ланового Є.М. через систему «Електронний суд» надійшли додаткові пояснення у справі, відповідно до яких просить задоволити позовні вимоги у повному обсязі, мотивуючи наступним. Відповідно до умов Кредитного договору № 4226042 від 27.11.2020, укладеним між ТОВ «АЛЕКСКРЕДИТ» та ОСОБА_1 , було погоджено суму кредитного договору, строк кредитування та проценти за користування кредитом. Встановлено наступне: сума кредиту складає 12 000 грн. Строк кредитування 30 календарних днів з 27.11.2020 року до 27.12.2020 року (включно) процентна ставка за один день користування кредитом складає 0,92% або ставка за програмою лояльності. Базовий період з 27.11.2020 року до 27.12.2020 року - 1,70 % один день користування Кредитом (Базова процентна ставка - п. 2.3. Правил). В Спеціальний період (п. 2.40. Правил) з 28.12.2020 року до 25.06.2021 року (включно) - 3% за один день користування Кредитом. Разом з позовною заявою, позивачем надано Детальний (щоденний) розрахунок заборгованості за Договором про надання кредиту №4226042 від 27.11.2020, що сформований ТОВ «АЛЕКСКРЕДИТ» та міститься у матеріалах справи. Згідно розрахунку до кредитного договору сума боргу за період 27.11.2020 29.10.2025 становить 78758,68 грн., із яких: заборгованість за тілом кредиту становить 11762,40грн. Відповідно до п. 1.3 Договору. Заборгованість за відсотками становить 66996,28 грн. Заборгованість за пенею становить 0,00 грн. Заборгованість за штрафними санкціями та комісіями становить 0,00 грн. Поряд з цим, відповідно до п.1.7.4. Кредитного договору № 4226042 від 27.11.2020 зазначається, що використання базової процентної ставки у базовому періоді, нарахування процентів у спеціальному періоді за спеціальною процентною ставкою є правом кредитодавця. Кредитодавець без погодження з позичальником може на свій розсуд зменшити нарахування встановлених Договором процентів за користування кредитом. За ввесь період перебування права грошової вимоги у позивача, останній не здійснював жодних додаткових нарахувань і не застосовував жодних штрафних санкцій до відповідача, всі нарахування відсотків здійснювались виключно первісним кредитором у відповідності до договору та строку кредитування. Позивачем обґрунтовано розмір заборгованості за вказаним Договором, тому позовні вимоги Позивача є законними та обґрунтованими, а відповідач намагається уникнути виконання взятих на себе зобов`язань. З огляду на вищевикладене, просить позов задоволити у повному обсязі. 
Суд, розглянувши подані документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов наступного висновку.
Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
У свою чергу, критерії належності, допустимості, достовірності та достатності доказі регламентовані статтями 77-80 ЦПК України.
Згідно частин 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно з положеннями ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
За змістом ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, з-поміж іншого, договори та інші правочини.
Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
У свою чергу системний аналіз статей 524-526, 533-535 ЦК України дає підстави стверджувати про те, що грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Порушенням зобов`язання, як встановлено у ч. 1 ст. 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
За правилом частини статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно з ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона-підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Згідно ч. 1 ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Згідно положень ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Стаття 1047 ЦК України передбачає, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Ч. 1 ст. 1049 ЦК України встановлює, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.
Стаття 1050 ЦК України визначає наслідки порушення договору позичальником. Так, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 516 ЦК України).
Судом встановлено, що 27.11.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю «АЛЕКСКРЕДИТ» та ОСОБА_1 було укладено Договір про надання кредиту №4226042, відповідно до умов якого, остання, отримала кредит в сумі 12 000 грн. зі сплатою процентів за користування кредитом, неустойку (пеню, штраф), яка може нараховуватися у випадку порушення умов цього договору. ОСОБА_1 ознайомилась з паспортом споживчого кредиту, що суд вважає виконанням первісним кредитором переддоговірного зобов`язання, що визначене Законом України "Про споживче кредитування".
Відповідно до умов договору (п. 1.3, 1.4, 1.7.2, 1.7.3) сума кредиту - 12 000 грн, при використанні позичальником загальних умов кредитування - процентна ставка в базовий період з 27.11.2020 по 27.12.2020 - 1,7 % за один день, процентна ставка в спеціальний період з 28.12.2020 до 25.06.2020 - 3,00 % в день; орієнтовна загальна вартість кредиту при використанні загальних умов кредитування - 18 125,40 грн.
В графі реквізити сторін вказана інформація - прізвище, ім`я по батькові клієнта ОСОБА_1 , її РНОКПП, реквізити паспорта, адреса, номер мобільного телефону НОМЕР_1 , адреса електронної пошти, а також електронний підпис одноразовим ідентифікатором PS4226042.
В додатку №1 до Договору позики №4226042 від 27.11.2020 «графік платежів», сторонами узгоджено графік платежів, в тому числі за загальними умовами кредитування - базовий період з 27.11.2020 по 27.12.2020, загальна сума платежу 18 119 грн; - спеціальний період з 28.12.2026 по 25.06.2020, загальна сума платежу - 6,40 грн; - всього за період з 27.11.2020 по 25.06.2020, загальна сума платежу 18 125,40 грн.
Підписання договору з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідає Закону України «Про електронну комерцію».
З таких доказів, які суд вважає належними та допустимими, суд доходить висновку про укладення між сторонами кредитного договору, умови такого, враховуючи зазначену інформацію позичальником при підписанні договору щодо паспортних даних, адреси, тощо, суд вважає, що така могла бути повідомленою лише ОСОБА_1 , а тому сумнівів в укладенні ним з ТОВ «Алекскредит» даного договору, в суду немає.
З довідки ТОВ "ФК "Елаєнс" від 02.11.2024 вбачається, що така видана ТОВ "ФК "Елаєнс" для ТОВ "Алекскредит" на підставі договору № 41346335_18/10/17 про надання послуг з переказу грошових коштів та про інформаціно-технологічну взаємодію та приймання платежів і підтвердження того, що платежі успішно проведені в системі. Деталі операції - номер в системі Fondy - 312413902, дата проведення платежу 27.11.2020, сума платежу 12 000 грн, валюта платежу UAH, номер карти 5168-7422-2300-7703. 
Дані докази, які суд вважає належними та допустимими, підтверджується перерахування суми кредиту на виконання умов договору
29.10.2025 між ТОВ «Алекскредит» та ТОВ «Секвоя Капітал» укладено договір факторингу № 29/10-2025,за яким ТОВ "Алекскредит" зобов`язався відступити ТОВ "Секвоя Капітал" права вимоги, зазначені в відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується прийняти такі права вимоги та сплатити клієнту ціну придбання за відповідний реєстр за плату.
З витягу з реєстру боржників до договору факторингу № 29/10-2025 від 29.10.2025 вбачається, що в ньому є відомості про кредитний договір №4226042 укладений з ОСОБА_1 
29.10.2025 ТОВ «Алекскредит» та ТОВ «Секвоя Капітал» складено та підписано акт прийому-передачі документів за договором факторингу № 29/10-2025 від 29.10.2025.
Відповідно до платіжної інструкції №339 від 30.10.2025 ТОВ «Секвоя Капітал» сплатило на користь ТОВ «Алекскредит» 2000000,00 грн оплати за переуступлення права вимоги за грошовими зобов`язаннями згідно договору факторингу №29/10-2025 від 29.10.2025.
На підставі наведених доказів суд вважає доведеним перехід права вимоги до відповідача за кредитним договором №4226042 від ТОВ «Алекскредит» до ТОВ «Секвоя Капітал».
31.10.2025 між ТОВ «Секвоя Капітал» та ТОВ «Фінансова компанія «Солвентіс» укладений договір факторингу № ДФ-31102025, за яким ТОВ "Секвоя Капітал" зобов`язався відступити ТОВ «Фінансова компанія «Солвентіс» права вимоги, зазначені в відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується прийняти такі права вимоги та сплатити клієнту ціну придбання за відповідний реєстр за плату (п. 1.1).
31.10.2025 ТОВ «Фінансова компанія «Солвентіс» та ТОВ «Секвоя Капітал» складено та підписано акт прийому-передачі документів за договором факторингу № ДФ-31102025 від 31.10.2025.
Відповідно до платіжної інструкції №1118 від 05.11.2025, ТОВ «Фінансова компанія «Солвентіс» сплатило на користь ТОВ «Секвоя Капітал» 2071261,13 грн оплати за переуступлення права вимоги за грошовими зобов`язаннями згідно договору факторингу № ДФ-31102025 від 31.10.2025.
На підставі наведених доказів суд вважає доведеним перехід права вимоги до відповідача за кредитним договором №3632508 від ТОВ «Секвоя Капітал» до ТОВ «Фінансова компанія «Солвентіс».
Таким чином, вказаними доказами, які суд вважає належними і допустимими підтверджено факт набуття позивачем ТОВ «Фінансова компанія «Солвентіс» права вимоги до відповідача за договором №4226042 від 27.11.2020.
Суд при цьому зауважує, що згідно з ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. А у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-383/2010 (провадження № 14-308цс18) зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Та вказує, що аргументів щодо недійсності правочинів стороною відповідача не заявлялось.
Надані позивачем докази, суд визнає належними і допустимими, а також достовірними і достатніми, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості.
Відповідач належним чином не виконував своїх зобов`язань щодо погашення кредиту, а тому у неї утворилась заборгованість.
З розрахунку заборгованості ОСОБА_1 за договором №4226042 від 27.11.2020, що виконаний ТОВ «Алекскредит» станом на 29.10.2025 вбачається, що дата видачі кредиту 27.11.2020, сума 12 000 грн. Відповідачем було сплачено 3 672 грн 28.12.2020, із яких 3 434,40 грн. було зараховано для погашення процентів та 237,60 грн. - в якості погашення тіла кредиту. Заборгованість нараховувалась по 25.07.2021 та становить 11 762,40 грн за тілом кредиту, 66 996,28 грн. за процентами, всього 78 758,68 грн.
При дослідженні розрахунку заборгованості суд вказує таке.
Суд вважає, що позивач належними та допустимими доказами довів надання кредиту в розмірі 12 000 грн та неповернення такого відповідачем в установлений договором строк. Відповідно наявні підстави для стягнення заборгованості за наданим тілом кредиту в розмірі 11 762,40 грн.
Щодо розміру заборгованості за процентами, то суд не погоджується з розрахунком позивача та зазначає таке.
В вимогах позовної заяви позивач просить стягнути заборгованість в розмірі 78 758,68 грн, з яких 11 762,40 грн - за тілом кредиту та 66 996,28 грн - за процентами.
З умов кредитного договору вбачається, що кредит в розмірі 12 000 грн надано на період з 27.11.2020 року до 25.06.2021; при використанні позичальником загальних умов кредитування - процентна ставка в базовий період з 27.11.2020 по 27.12.2020 - 1,70 % за один день, процентна ставка в спеціальний період з 28.12.2020 до 25.06.2021 - 3,00 % в день. Також зафіксовано, що орієнтовна загальна вартість кредиту при використанні загальних умов кредитування - 18 125,40 грн.
Орієнтовна загальна вартість кредиту при використанні загальних умов кредитування - 18 125,40 грн також зафіксована в графіку платежів, що є додатком № 1 до договору про надання кредиту №42266042.
Суд зауважує, що така орієнтовна загальна вартість кредиту при використанні загальних умов кредитування суперечить умовам договору щодо встановлення процентної ставки в базовий період з 27.11.2020 по 27.12.2020 - 1,7 % за один день та процентної ставки в спеціальний період з 28.12.2020 до 25.06.2021 - 3,00 % в день. При цьому також суд вказує, що в розрахунку заборгованості позивач вийшов за межі строку кредитування, продовжував нараховувати проценти по 25.07.2021.
Висновком Верховного Суду, зробленому у постанові від 14 травня 2022 року у справі № 944/3046/20 (провадження № 61-19719св21), стверджується, що у разі, якщо з`ясувати справжній зміст відповідної умови договору неможливо за допомогою загальних підходів до тлумачення змісту правочину, передбачених у ч.ч. 3, 4ст. 213 ЦК України, слід застосовувати тлумачення "contra proferentem". "Contra proferentem" (лат. "verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem") - слова договору повинні тлумачитися проти того, хто їх написав. Особа, яка включила ту або іншу умову в договір, повинна нести ризик, пов`язаний з неясністю такої умови. Це правило застосовується не тільки в тому випадку, коли сторона самостійно розробила відповідну умову, але й тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою. Це правило підлягає застосуванню не тільки щодо умов, які "не були індивідуально узгоджені" ("no individually negotiated"), але також щодо умов, які хоча і були індивідуально узгоджені, проте були включені в договір "під переважним впливом однієї зі сторін". Тобто contra proferentem має застосовуватися у разі, якщо є два різні тлумачення умови (чи умов) договору, а не дві відмінні редакції певної умови (умов) договору, з врахуванням того, що: contra proferentem має на меті поставити сторону, яка припустила двозначність, в невигідне становище. Оскільки саме вона допустила таку двозначність; contra proferentem спрямований на охорону обґрунтованих очікувань сторони, яка не мала вибору при укладенні договору (у тому числі при виборі мови і формулювань); contra proferentem застосовується у тому випадку, коли очевидно, що лише одна сторона брала участь в процесі вибору відповідних формулювань чи формулюванні тих або інших умов в договорі чи навіть складала проект усього договору або навіть тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою; у разі неясності умов договору тлумачення умов договору повинно здійснюватися на користь контрагента сторони, яка підготувала проект договору або запропонувала формулювання відповідної умови. Поки не доведене інше, презюмується, що такою стороною була особа, яка є професіоналом у відповідній сфері, що вимагає спеціальних знань.
Відповідно до ч.8 ст.18 Закону України "Про захист прав споживачів" нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача.
Тому при стягненні заявленої позивачем заборгованості необхідно керуватись чітко обумовленими між контрагентами кредитних договорів умовами, в т.ч. графіками платежів та анкетами-заявами, а не завуальованими, двозначними, умовами, які дозволили кредитодавцю нарахувати непропорційно великі суми грошових коштів за користування кредитом поза чітко вказаного строку кредитування.
Таким чином суд надає перевагу наведеному в кредитному договорі та графіку платежів (додаток № 1) обчисленню суми процентів за кредитним договором, що обчислений за загальними умовами кредитування - загальна сума платежу 18 125,40 грн, з яких 12 000 грн - основна сума кредиту та 6 125,40 грн - проценти за користування кредиту над наведеному в розрахунку порядку обчислення, де заборгованість за кредитом становить 78 758,68 грн, з яких 11 762,40 грн - за тілом кредиту та 66 996,28 грн - за процентами.
Також слід врахувати, що відповідач 28.12.2020 сплатила 3 434 грн процентів за кредитом, та 237,60 грн. за тілом кредиту, а тому суд доходить висновку про часткове задоволення позову - стягнення з відповідача на користь позивача 14 453,40 грн., з яких 11 762,40 грн - за тілом кредиту та 2 691 грн процентів.
Позивач просить стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору та витрати на правничу допомогу в розмірі 6 000 грн.
За змістом ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути спів мірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Верховний Суд у справах № 905/1795/18 і № 922/2685/19 вказував на те, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та не спів розмірність у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 листопада 2022 року в справі №922/1964/21 також дійшла висновку, що учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права.
При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Враховуючи предмет і складність справи, час, необхідний для вчинення дій і надання послуг, а також виходячи із засад розумності, справедливості та співмірності, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат у розмірі 4 000 гривень на професійну правничу допомогу, що є співмірним із наданим обсягом послуг, відповідає критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру.
Частиною 1 ст.141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи вищевикладене, оскільки позовні вимоги задоволено частково, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 458 грн., виходячи з розрахунку 14 453,40 грн. (розмір задоволених позовних вимог) х 2 662,40 грн. (ставка судового збору) : 78 758,68 грн. (розмір заявлених позовних вимог) = 458 грн., що буде пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 5, 12, 13, 19, 76, 81, 141, 259, 263, 265, 268, 273, 274, 279, 352, 354, 355 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:
Позов Товариством з обмеженою відповідальністю «СОЛВЕНТІС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «СОЛВЕНТІС» (ЄДРПОУ 43657029, адреса: вул. С.Петлюри, 21/1, м. Бровари, Київська область, 07406) заборгованість за договором позики №4226042 від 27.11.2020 року в розмірі 14 453,40 (чотирнадцять тисяч чотириста п`ятдесят три гривні сорок копійок).
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «СОЛВЕНТІС» (ЄДРПОУ 43657029, адреса: вул. С.Петлюри, 21/1, м. Бровари, Київська область, 07406) понесені витрати на сплату судового збору у розмірі 488,59 грн. та понесені витрати на правничу допомогу у розмірі 4 000 гривень.
Копію рішення направити сторонам.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Рішення суду може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Суддя Валентина Леонідівна Гудзенко