ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 липня 2026 року
м. Київ
справа № 750/9238/25
провадження № 61-902св26
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
Шиповича В. В. (суддя - доповідач), Осіяна О. М., Синельникова Є. В.,
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідач - комунальне підприємство «Зеленбуд» Чернігівської міської ради, 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Даневич Анна Олександрівна, на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова, в складі судді Рахманкулової І. П., від 07 серпня 2025 року та постанову Чернігівського апеляційного суду, в складі колегії суддів: Онищенко О. І., Висоцької Н. В., Шитченко Н. В., від 09 грудня 2025 року, 
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
1. У липні 2025 року  ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до комунального підприємства «Зеленбуд» Чернігівської міської ради (далі - КП «Зеленбуд») про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
2. Позов ОСОБА_1 мотивований тим, що 30 квітня 2025 року відповідно до наказу начальника КП «Зеленбуд» від 24 квітня 2025 року № 46-к її було звільнено з роботи з посади заступника начальника на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України. 
3. Позивачка вважає, що реальність скорочення чисельності штату працівників або оптимізація штатної структури є сумнівною, адже насправді посаду скорочено не було, а було «виключено зі штатного розпису». 
4. Скоротивши її посаду, відповідач оптимізував структуру та зекономив приблизно 30 000 грн, після чого повторно провів оптимізацію і додав до місячного фонду заробітної плати більш, ніж 73 000 грн.
5.  ОСОБА_1 зазначає, що відповідно до пункту 7.3. Статуту 
КП «Зеленбуд» затвердження граничної чисельності працівників підприємства, в тому числі його структурних підрозділів, належить до компетенції виконавчого комітету Чернігівської міської ради, яким протягом січня-квітня 2025 року не приймалося відповідних рішень.
6. Звертає увагу, що після попередження про заплановане вивільнення, в якому було вказано про відсутність вакантних посад та іншої роботи, відповідач вакантні посади озеленювача та іншу роботу, яку виконували особи на підставі договорів цивільно-правового характеру, їй не пропонував. 
7. Крім того її звільнення відбулося без попередньої згоди профкому. 
8. Оскільки звільнення відбулося з порушенням вимог чинного законодавства, вважає, що має право на виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 01 травня 2025 року.
9. Лише після отримання адвокатом документів, які стосувалися скорочення працівників КП «Зеленбуд», вона дізналася про порушення своїх прав, тому вважає поважними причини пропуску строку звернення до суду із цим позовом. Також вказує, що не має юридичної освіти і не знала, що на підприємстві були вакантні посади з дати повідомлення про майбутнє вивільнення до дати фактичного припинення трудових відносин, у зв`язку з чим не могла знати, що її права порушуються.
10. Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просить суд поновити її на посаді заступника начальника КП «Зеленбуд», а також стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу. 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
11. Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 07 серпня 
2025 року у задоволенні позову відмовлено.
12. Рішення суду мотивовано тим, що позивачкою пропущений визначений статтею 233 КЗпП України строк звернення до суду із вимогами про поновлення на роботі і причин, які б об`єктивно перешкоджали чи створювали істотні труднощі для своєчасного звернення до суду, та належних доказів на їх підтвердження не надано.
13. Також суд першої інстанції встановив, що роботодавець, в межах наданих йому повноважень, прийняв рішення про виключення зі штатного розпису штатної одиниці заступника начальника комунального підприємства, позивачка була попереджена про наступне вивільнення та їй була запропонована вакантна на час звільнення посада озеленювача, від зайняття якої  ОСОБА_1 відмовилась.
14. Крім того, на час звільнення з роботи позивачка не була обрана до профспілкових органів. 
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції 
15. Постановою Чернігівського апеляційного суду від 09 грудня 2025 року апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задоволено частково, рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 07 серпня 2025 року змінено, шляхом викладення його мотивувальної частини в редакції цієї постанови. 
В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.
16. Апеляційний суд вказав, що звільнення позивачки відбулось відповідно до вимог трудового законодавства, роботодавцем дотримано вимоги частини другої статті 40, статті 49-2 КЗпП України, а саме вчасно попереджено працівника про вивільнення та запропоновано вакантну посаду, від переведення на яку позивачка відмовилася.
17. Змінюючи рішення суду першої інстанції в частині мотивів ухваленого рішення, апеляційний суд вказав на помилковість висновків районного суду, який одночасно відмовив у задоволенні позову у зв`язку з безпідставністю вимог та у зв`язку з пропуском строку звернення до суду з цим позовом. 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
18. У касаційній скарзі ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат 
Даневич А. О., просить скасувати рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду, ухваливши нове судове рішення про задоволення позову.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
19. У січні 2026 року  ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат 
Даневич А. О., подала касаційну скаргу на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 07 серпня 2025 року та постанову Чернігівського апеляційного суду від 09 грудня 2025 року.
20. Ухвалою Верховного Суду від 05 лютого 2026 року відкрито касаційне провадження, витребувано із суду першої інстанції матеріали справи 
№ 750/9238/25, які надійшли у лютому 2026 року. 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
21. Підставою касаційного оскарження судових рішень заявниця зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування норм права без урахування висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду 
від 28 серпня 2024 року у справі № 641/1334/23, постановах Верховного Суду від 29 січня 2020 року у справі № 761/41149/16, від 09 грудня 2021 року у справі № 646/2661/20, від 10 листопада 2022 року у справі № 525/983/21, від 10 січня 2024 року у справі № 333/4779/20 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).
22. Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд проігнорував очевидний доказ - договір про надання послуг від 11 квітня 2025 року № 67 з фізичною особою ОСОБА_2 , яка на підставі договору цивільно-правового характеру визначала черговість прибирання, здійснювала контроль за прибиранням території парків, скверів, зелених зон, вулиць тощо. 
23. Наголошує, що посада, яку займала позивачка,була не скорочена, а виведена зі штатного розпису. 
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу
24. У лютому 2026 року КП «Зеленбуд» подало відзив на касаційну скаргу, в якому просить залишити її без задоволення, а оскаржену постанову - без змін.
25. Відзив мотивований тим, що особа, про яку позивачка вказує в касаційній скарзі ( ОСОБА_2 ), залучалася до виконання окремо визначеної роботи у період з 11 по 30 квітня 2025 року, тобто у період, коли ОСОБА_1 виконувала свої трудові функції. 
Інші процесуальні звернення, які надійшли на адресу Верховного Суду
26. Посилаючись на те, що з відкритих даних НАЗК стало відомо про працевлаштування ОСОБА_1 , відповідач просив Верховний Суд витребувати у позивачки відповідну інформацію.
27. З огляду на визначені статтею 400 ЦПК України межі розгляду справи судом касаційної інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що клопотання 
КП «Зеленбуд» про витребування доказів задоволенню не підлягає.

Фактичні обставини справи, встановлені судами
28.  ОСОБА_1 працювала на посаді заступника начальника 
КП «Зеленбуд» з 21 липня 2021 року.
29. Наказом КП «Зеленбуд» від 26 лютого 2025 року № 43 для оптимізації організації структури та штатної чисельності працівників підприємства, з метою здійснення заходів щодо раціонального витрачання коштів, виключено зі штатного розпису з 01 травня 2025 року штатну одиницю заступника начальника.
30. Згідно з попередженням від 26 лютого 2025 року за підписом начальника КП «Зеленбуд» у зв`язку із скороченням чисельності працівників на підставі наказу «Про внесення змін до штатного розпису та скорочення працівників» 
від 26 лютого 2025 року № 43 відповідно до статті 49-2 КЗпП України попереджено ОСОБА_1 про майбутнє звільнення з займаної посади 
30 квітня 2025 року згідно пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України. Також працівника повідомлено, що станом на 26 лютого 2025 року на підприємстві відсутня будь-яка інша вакантна посада або інша робота. 
31. Рішенням засідання комітету Первинної організації профспілки працівників КП «Зеленбуд» від 07 квітня 2025 року припинено членство в профспілці заступника начальника підприємства ОСОБА_1 з 01 квітня 2025 року за її заявою.
32. 17 квітня 2025 року КП «Зеленбуд» письмово повідомило 
ОСОБА_1 про можливість працевлаштування на вакантну посаду озеленювача 3 розряду. На зворотному боці пропозиції вакантної посади інженер з кадрів у присутності юрисконсульта та інженера з охорони праці засвідчив, що ОСОБА_1 відмовилась від цієї пропозиції, а також від підпису.
33. Наказом КП «Зеленбуд» від 24 квітня 2025 року № 46-к звільнено з роботи ОСОБА_1 , заступника начальника, у зв`язку зі скороченням чисельності та штату працівників і неможливістю подальшого працевлаштування, 30 квітня 2025 року.
34. Наказом КП «Зеленбуд» від 01 травня 2025 року № 56-к внесено зміни до штатного розпису зокрема виведено зі штатного розпису посаду заступника начальника. 
35. У відповідь на запит адвоката позивачки КП «Зеленбуд» повідомило про відсутність звернень до первинної організації профспілки працівників підприємства щодо запланованого у лютому-квітні 2025 року скорочення працівників; станом на 26 лютого 2025 року на підприємстві були відсутні будь-які вакантні посади; станом на 30 квітня 2025 року була вакантна посада озеленювача 3 розряду; у період з 26 лютого по 30 квітня 2025 року в наявності були вакансії «озеленювач». Працівники на умовах договорів цивільно-правового характеру на роботу не приймалися. 17 лютого 2025 року прийнята 1 особа на посаду озеленювача та 1 особа на посаду робітника зеленого будівництва; 23 квітня 2025 року - прийнято 2 особи на посаду озеленювача; 30 квітня 2025 року - прийнято 2 особи на посаду озеленювача; 09 травня 
2025 року - прийнята 1 особа на посаду робітника зеленого будівництва; 
19 травня 2025 року - прийнята 1 особа на посаду майстра зеленого господарства; 20 травня 2025 року - прийнята 1 особа на посаду озеленювача; 02 червня 2025 року - прийнята 1 особа на посаду водія автотранспортних засобів.
Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права
36. Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, відзиву на неї та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.
37. Згідно із частинами першою-другою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
38. Відповідно до частин першої-другої, п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
39. Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.
40. Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.
41. Відповідно до частини четвертої статті 36 КЗпП України у разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується.
42. Припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників (пункт 1 частини першої статті 40 КЗпП України).
43. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.
44. Частиною другою статті 40 КЗпП України визначено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.
45. Розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням на підставі пункту
1 частини першої статті 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва та праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за два місяці про наступне вивільнення.
46. Відповідно до статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації.
47. При вирішенні питання про те, чи мав змогу роботодавець виконати вимоги статті 49-2 КЗпП України про надання роботи працівникові, який вивільняється в зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, суд має виходити з того, що за змістом цієї норми працівнику має бути запропонована наявна робота за відповідною професією чи спеціальністю і лише при відсутності такої роботи інша наявна робота.
48. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 вересня 2018 року в справі № 800/538/17 (провадження № 11-431асі18) зроблено висновок, що «за приписами частини першої статті 40, частин першої та третьої статті 49-2 КЗпП вбачається, що власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці зобов`язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації. Тобто роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, які відповідають зазначеним вимогам, що існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював. З огляду на викладене, оскільки обов`язок із працевлаштування працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом усього періоду і існували на день звільнення».
49. Вказане також узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 02 серпня 2018 року у справі № 465/2454/16, 
від 06 травня 2020 року у справі № 487/2191/17, від 11 квітня 2018 року у справі 
№ 520/10385/16 та висновками Верховного Суду України, викладеними у постановах від 01 липня 2015 року у справі № 6-491цс15 та від 01 квітня 
2015 року у справі № 6-40цс15.
50. Вирішуючи спір, суди виходили з того, що право КП «Зеленбуд» самостійно визначати свою організаційну структуру і штатний розпис передбачено пунктом 5.1. Статуту підприємства, затвердженого рішенням виконавчого комітету Чернігівської міської ради 22 січня 2025 року № 26.
51. Відповідно до положень пункту 7.3. вказаного Статуту, до компетенції виконавчого комітету Чернігівської міської ради належить, зокрема затвердження граничної чисельності працівників підприємства, в тому числі його структурних підрозділів. 
52. Згідно з пунктом 7.5. Статуту до компетенції начальника підприємства належать всі повноваження, які не віднесені цим Статутом та чинним законодавством до повноважень інших органів підприємства, в тому числі в межах затвердженої структури та граничної чисельності працівників приймати на роботу та звільняти працівників підприємства.
53. Зі штатного розпису КП «Зеленбуд» на 2025 рік, який вводився в дію 
02 квітня 2025 року, суди встановили, що кількість штатних одиниць по підрозділу адміністративно-управлінський персонал підприємства (до якого відносилася посада заступник начальника) - 12. Штатною розстановкою, яка вводилася в дію 20 травня 2025 року, встановлено кількість штатних одиниць по підрозділу адміністративно-управлінський персонал - 11.
54. Вирішуючи спір, суди правильно встановили, що у відповідача мало місце скорочення чисельності працівників, зокрема з 01 січня 2025 року було виключено зі штатного розпису посаду заступника начальника підприємства, яку обіймала позивачка.
55. 26 лютого 2025 року на виконання вимог статті 49-2 КЗпП України, ОСОБА_1 була письмово попереджена про наступне вивільнення.
56. 17 квітня 2025 року КП «Зеленбуд» Чернігівської міської ради повідомило позивачку про можливе працевлаштування на вакантну посаду озеленювача, від якої ОСОБА_1 відмовилась.
57. Допитані в судовому засіданні за клопотанням позивачки в якості свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 підтвердили, що інспектор з кадрів ОСОБА_3 17 квітня 2025 року у своєму робочому кабінеті надала для ознайомлення позивачці пропозицію вакантної посади, від якої та відмовилася і вийшла з кабінету. У зв`язку з відмовою ОСОБА_1 від вакантної посади на звороті повідомлення був зроблений відповідний запис, засвідчений підписами осіб, які були при цьому присутні.
58. Також суди врахували, що членство ОСОБА_1 у первинній організації профспілки працівників КП «Зеленбуд» було припинено за її заявою з 01 квітня 2025 року, тобто до звільнення з роботи. 
59. За цих обставин суди обґрунтовано вказали на відсутність підстав для висновку, що при звільненні позивачки були порушені норми трудового законодавства, у зв`язку з чим відмовили у задоволенні вимог про поновлення на роботі і похідних від них вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
60. Колегія суддів погоджується з висновком апеляційного суду про зміну мотивів рішення суду першої інстанції шляхом виключення посилання на пропуск строку звернення до суду, як підставу для відмови в позові. 
61. Апеляційний суд в достатній мірі перевірив і обґрунтовано відхилив доводи позивачки про наявність у відповідача інших вакантних посад, які б могла займати ОСОБА_1 .
62. Доводи касаційної скарги загалом аналогічні доводам апеляційної скарги, яким апеляційним судом надана належна оцінка, та переважно спрямовані на переоцінку доказів Верховним Судом, що за приписами статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.
63. Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палати Верховного Суду 
від 16 січня 2019 року в справі № 373/2054/16-ц).
64. З урахуванням обставин встановлених у розглядуваній справі, висновки апеляційного суду не суперечать висновкам, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 серпня 2024 року у справі № 641/1334/23, постановах Верховного Суду від 29 січня 2020 року у справі № 761/41149/16, від 09 грудня 2021 року у справі № 646/2661/20, від 10 листопада 2022 року у справі № 525/983/21, від 10 січня 2024 року у справі № 333/4779/20, на які заявниця посилається в касаційній скарзі.
65. Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (зокрема рішення у справі «Пономарьов проти України») повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію.
66. Європейський суд з прав людини неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Ruiz Torija v. Spain від 09 грудня 1994 року, заява № 18390/91, §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.
67. В межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, Верховним Судом не встановлено підстав для висновку, що суд апеляційний суд ухвалив оскаржене судове рішення із неправильним застосуванням норм матеріального права або із порушенням норм процесуального права, що відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України є підставою для залишення касаційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції в частині, яка не змінена апеляційним судом, та постанови апеляційного суду - без змін.
Керуючись статтями 2, 400, 401, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
1. У задоволенні клопотання комунального підприємства «Зеленбуд» Чернігівської міської ради про витребування доказів відмовити.
2. Касаційну скаргу  ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Даневич Анна Олександрівна, залишити без задоволення.
3. Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 07 серпня 
2025 року в частині, яка не змінена апеляційним судом, та постанову Чернігівського апеляційного суду від 09 грудня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:	В. В. Шипович О. М. Осіян Є. В. Синельников