ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ	

13 липня 2026 року	Справа №160/11754/26 	

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді	Прудника С.В. 	 	
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до 6 Державного пожежно-рятувального загону Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

05.05.2026 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до 6 Державного пожежно-рятувального загону Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській області, в якій позивач просить суд:
- визнати протиправними дії 6 Державного пожежно-рятувального загону Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській області щодо не нарахування та невиплати - ОСОБА_1 місячного грошового забезпечення за період з 20.07.2022 року по 19.05.2023 року, та виплачених за вказаний період грошової допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань й премії без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України “Про Державний бюджет України на 2022 рік” станом на 01 січня 2022 року у розмірі 2481 гривні та встановленого Законом України “Про Державний бюджет України на 2023 рік” станом на 01 січня 2023 року у розмірі 2384 гривні та відмови у оформленні та направленні до Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровської області оновлений грошовий атестат та довідку на ім`я ОСОБА_1 про щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії за останні 24 календарні місяці служби підряд перед місяцем звільнення, що подається для призначення пенсії відповідно до Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб”;
- зобов`язати 6 Державний пожежно-рятувальний загін Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 місячного грошового забезпечення за період з 20.07.2022 року по 19.05.2023 року, та виплачених за вказаний період грошової допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань й премії з урахуванням посадового окладу та окладу за спеціальним званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України “Про Державний бюджет України на 2022 рік” станом на 01 січня 2022 року у розмірі 2481 гривні та встановленого Законом України “Про Державний бюджет України на 2023 рік” станом на 01 січня 2023 року у розмірі 2384 гривні на відповідний тарифний коефіцієнт згідно із додатків 1, 14 до Постанови №704 із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року № 44;
- зобов`язати 6 Державний пожежно-рятувальний загін Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській області оформити та направити до Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровської області оновлений грошовий атестат та довідку на ім`я ОСОБА_1 про щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії за останні 24 календарні місяці служби підряд перед місяцем звільнення, що подається для призначення пенсії відповідно до Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб” з урахуванням проведеного перерахунку місячного грошового забезпечення за період з 31.07.2022. року по 19.05.2023 року.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач проходив службу цивільного захисту в органах Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській області та був виключений зі списків особового складу 31.07.2024 року. Позивач вважає, що у період з 20.07.2022 року по 19.05.2023 року відповідачем неправомірно здійснювалося нарахування та виплата грошового забезпечення без урахування положень пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 у редакції, чинній після скасування пункту 6 постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 №103 постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 у справі №826/6453/18. На переконання позивача, посадовий оклад та оклад за спеціальним званням за спірний період повинні були визначатися шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» станом на 01.01.2022 у розмірі 2481 грн та Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» станом на 01.01.2023 у розмірі 2684 грн, на відповідні тарифні коефіцієнти, передбачені додатками 1 та 14 до постанови Кабінету Міністрів України №704. Позивач зазначає, що внаслідок неправильного визначення розміру основних складових грошового забезпечення відповідачем також було неправильно обчислено та виплачено грошову допомогу для оздоровлення, матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань та премію, розмір яких залежить від місячного грошового забезпечення особи. Крім того, позивач вважає, що при здійсненні доплати належних сум відповідач зобов`язаний одночасно виплатити компенсацію сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 №44. Також позивач зазначає, що є одержувачем пенсії за вислугу років відповідно до Закону України №2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», а тому неповне нарахування грошового забезпечення за останні 24 календарні місяці служби перед звільненням призвело до внесення недостовірних відомостей до грошового атестата та довідки про щомісячні додаткові види грошового забезпечення, які подаються для призначення пенсії. У зв`язку із цим позивач звернувся до відповідача із заявою про проведення відповідного перерахунку та оформлення оновлених документів для органів Пенсійного фонду України, однак листом від 31.03.2026 року отримав відмову з посиланням на те, що грошове забезпечення нараховувалося відповідно до чинної редакції постанови Кабінету Міністрів України №704, а підстави для його перерахунку відсутні. Вважаючи такі дії та бездіяльність відповідача протиправними, позивач звернувся до суду з вимогами про визнання протиправними дій щодо не нарахування та невиплати належних сум грошового забезпечення, зобов`язання провести їх перерахунок і виплату із компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, а також оформити та направити до органів Пенсійного фонду України оновлений грошовий атестат та довідку про додаткові види грошового забезпечення з урахуванням результатів проведеного перерахунку.
За відомостями з витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.05.2026 року, зазначена вище справа була розподілена та 06.05.2026 року передана судді Пруднику С.В.
11.05.2026 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду відкрито провадження в адміністративній справі, призначено розгляд за правилами спрощеного провадження без виклику учасників справи. 
29.05.2026 року від 6 Державного пожежно-рятувального загону Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській області до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач заперечив проти задоволення позовних вимог та просив відмовити у їх задоволенні в повному обсязі. На обґрунтування своєї правової позиції відповідач зазначив, що нарахування та виплата грошового забезпечення позивачу у період проходження служби цивільного захисту здійснювалися відповідно до вимог чинного законодавства та постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб». Відповідач вказав, що відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України, а тому 6 ДПРЗ не мав правових підстав самостійно змінювати порядок визначення розмірів грошового забезпечення, встановлений Кабінетом Міністрів України. Зазначено, що пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України №704 у редакції після внесення змін постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 №103 було передбачено визначення розмірів посадових окладів та окладів за спеціальними званнями шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого законом на 01 січня 2018 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14 до постанови №704. На думку відповідача, скасування у судовому порядку окремих положень постанови Кабінету Міністрів України №103 не створює автоматичного обов`язку для проведення перерахунку грошового забезпечення за минулі періоди, оскільки на момент здійснення виплат позивачу відповідач керувався чинними нормативно-правовими актами. Також відповідач зазначив, що положення приміток до додатків 1 та 14 постанови №704 не можуть застосовуватися як самостійна правова підстава для визначення розміру посадових окладів, оскільки такі примітки мають лише технічний та роз`яснювальний характер і не містять нормативних приписів, які б змінювали порядок, визначений пунктом 4 постанови №704. Крім того, відповідач послався на положення Закону України від 06.12.2016 №1774-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», яким встановлено, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та інших виплат. При цьому відповідач вважає, що вказана норма не передбачає можливості застосування будь-якого іншого розміру прожиткового мінімуму, крім визначеного безпосередньо постановою №704. Також у відзиві зазначено, що положення законодавства щодо пенсійного забезпечення осіб, звільнених із військової служби, зокрема стаття 63 Закону України №2262-ХІІ та Порядок проведення перерахунку пенсій, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 13.02.2008 №45, регулюють питання перерахунку пенсій у разі підвищення грошового забезпечення відповідних категорій осіб, однак самі по собі не є підставою для зміни порядку нарахування грошового забезпечення під час проходження служби. Відповідач також зазначив, що підстави для оформлення оновленого грошового атестата та довідки про додаткові види грошового забезпечення для направлення до Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області відсутні, оскільки первинні документи були сформовані відповідно до фактично виплачених сум грошового забезпечення та вимог чинного законодавства. Таким чином, відповідач вважає позовні вимоги необґрунтованими, оскільки 6 ДПРЗ діяв у межах наданих повноважень, правильно застосував положення постанови Кабінету Міністрів України №704 та не допустив протиправної бездіяльності чи порушення прав позивача. У зв`язку з цим просив суд відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 у повному обсязі.
Справа розглянута в межах строку розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, встановленого статтею 258 Кодексу адміністративного судочинства України - в межах шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
Вивчивши та дослідивши всі матеріали справи та надані докази, а також проаналізувавши зміст норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, з`ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов наступних висновків.
Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що позивач. ОСОБА_1 проходив службу цивільного захисту в органах Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській області, зокрема у 10 Державному пожежно-рятувальному загоні Головного управління ДСНС України у Дніпропетровській області, правонаступником якого є 6 Державний пожежно-рятувальний загін Головного управління ДСНС України у Дніпропетровській області.
Судом встановлено, що наказом відповідного органу ДСНС позивача було виключено зі списків особового складу у зв`язку із звільненням зі служби цивільного захисту з 31.07.2024 року.
Матеріалами справи підтверджується, що позивач у період з 20.07.2022 року по 19.05.2023 року проходив службу та отримував грошове забезпечення, яке було нараховане відповідачем відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб».
Судом також встановлено, що після звільнення зі служби позивач перебуває на пенсійному обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону України від 09.04.1992 №2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до 6 Державного пожежно-рятувального загону ГУ ДСНС України у Дніпропетровській області із заявою про проведення перерахунку грошового забезпечення за період з 20.07.2022 року по 19.05.2023 року, а також про здійснення перерахунку виплачених за цей період грошової допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та премії із застосуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого станом на 01.01.2022 року та 01.01.2023 року, з урахуванням відповідних тарифних коефіцієнтів, передбачених постановою Кабінету Міністрів України №704.
Крім того, позивач просив оформити та направити до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області оновлений грошовий атестат та довідку про щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії за останні 24 календарні місяці служби підряд перед місяцем звільнення з урахуванням проведеного перерахунку.
Листом від 31.03.2026 року відповідач повідомив позивача про відсутність правових підстав для проведення такого перерахунку, зазначивши, що грошове забезпечення, грошова допомога для оздоровлення, матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань та премія були розраховані відповідно до чинної на момент виплати редакції постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704.
Не погодившись із такою відмовою, позивач звернувся до суду із цим адміністративним позовом, у якому просить визнати протиправними дії відповідача щодо не нарахування та невиплати належного розміру грошового забезпечення, а також зобов`язати відповідача здійснити відповідний перерахунок та оформити оновлені документи для органу Пенсійного фонду України.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Судом встановлено, що предметом спору у даній адміністративній справі є правомірність дій 6 Державного пожежно-рятувального загону Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській області щодо визначення розміру грошового забезпечення позивача, зокрема посадового окладу та окладу за спеціальним званням, а також похідних виплат, які обчислюються виходячи із розміру грошового забезпечення, без застосування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законами України про Державний бюджет України на відповідні роки.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач, ОСОБА_1 проходив службу цивільного захисту у 6 Державному пожежно-рятувальному загоні Головного управління ДСНС України у Дніпропетровській області у період з 20.07.2022 року по 19.05.2023 року.
Правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються нормами Кодексу цивільного захисту України від 02.10.2012 №5403-VI, Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» №2262-XII, постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», а також інших нормативно-правових актів.
Відповідно до частини першої статті 101 Кодексу цивільного захисту України служба цивільного захисту є державною службою особливого характеру, яка покликана забезпечувати пожежну охорону, захист населення і територій від негативного впливу надзвичайних ситуацій, запобігання та реагування на надзвичайні ситуації, ліквідацію їх наслідків у мирний час та в особливий період.
Згідно з частиною першою статті 115 Кодексу цивільного захисту України держава забезпечує соціальний та правовий захист осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту відповідно до Конституції України, цього Кодексу та інших законодавчих актів.
При цьому, статтею 125 Кодексу цивільного захисту України визначено, що держава гарантує достатнє грошове забезпечення особам рядового і начальницького складу служби цивільного захисту з метою створення умов для належного та сумлінного виконання ними службових обов`язків. Порядок та умови грошового забезпечення таких осіб встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Таким чином, особи рядового і начальницького складу служби цивільного захисту за своїм правовим статусом належать до категорії осіб, грошове забезпечення яких регулюється спеціальним законодавством та прирівнюється до системи грошового забезпечення військовослужбовців та інших осіб, визначених постановою Кабінету Міністрів України №704.
Суд зазначає, що постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 затверджено тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, а також схему тарифних коефіцієнтів за військовими (спеціальними) званнями.
Пунктом 4 постанови №704 у первісній редакції було передбачено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями визначаються шляхом множення:
розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року; 
але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного календарного року; 
на відповідний тарифний коефіцієнт.
Разом із тим постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 №103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб», яка набрала чинності 24.02.2018 року, до постанови №704 були внесені зміни, у тому числі пункт 4 викладено у новій редакції, відповідно до якої посадові оклади та оклади за військовими (спеціальними) званнями визначалися шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018 року, на відповідний тарифний коефіцієнт.
Разом із тим суд враховує, що постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 року у справі №826/6453/18 пункт 6 постанови Кабінету Міністрів України №103 було визнано протиправним та скасовано.
Зазначене судове рішення набрало законної сили та мало наслідком відновлення дії пункту 4 постанови №704 у редакції, яка існувала до внесення змін постановою №103.
Водночас, при вирішенні питання щодо застосування відповідної розрахункової величини суд враховує положення пункту 3 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 06.12.2016 №1774-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», яким встановлено, що після набрання чинності цим Законом мінімальна заробітна плата не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та інших виплат.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11.12.2019 року у справі №240/4946/18 сформувала правовий висновок, відповідно до якого після набрання чинності Законом №1774-VIII положення нормативно-правових актів, які передбачають визначення виплат у залежності від розміру мінімальної заробітної плати, не можуть застосовуватися як такі, що суперечать акту вищої юридичної сили.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах:
від 11.02.2021 року у справі №200/3757/20-а; 
від 11.02.2021 року у справі №200/3774/20-а; 
від 11.02.2021 року у справі №240/11952/19; 
від 14.04.2021 року у справі №240/12309/20. 
У зазначених рішеннях Верховний Суд дійшов висновку, що з 29.01.2020 року, після набрання законної сили постановою Шостого апеляційного адміністративного суду у справі №826/6453/18, виникли правові підстави для визначення посадових окладів та окладів за військовими (спеціальними) званнями шляхом множення відповідного тарифного коефіцієнта саме на розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлений законом на 1 січня відповідного календарного року.
Суд також враховує правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 19.10.2022 року у справі №400/6214/21, відповідно до якого застосування прожиткового мінімуму станом на 01.01.2018 року як сталої величини суперечить положенням законодавства, оскільки законодавець щороку встановлює новий розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який є базовою соціальною гарантією.
Таким чином, при визначенні складових грошового забезпечення позивача за період проходження служби з 20.07.2022 року по 19.05.2023 року застосуванню підлягав розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб:
з 01.01.2022 року - 2481 грн, встановлений Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік»; 
з 01.01.2023 року - 2684 грн, встановлений Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік». 
Отже, суд приходить до висновку, що для визначення посадового окладу та окладу за спеціальним званням позивача у спірний період мала застосовуватися величина прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлена законом на відповідний календарний рік, а не розмір прожиткового мінімуму станом на 01.01.2018 року.
При цьому суд звертає увагу, що розмір грошового забезпечення є базовою величиною для обчислення інших виплат, у тому числі:
грошової допомоги для оздоровлення; 
матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань; 
компенсації за невикористані дні відпусток; 
інших виплат, визначених законодавством. 
Відповідно до пункту 1 розділу XXIII Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 26.06.2018 за №745/32197, військовослужбовцям та прирівняним до них особам один раз на рік виплачується грошова допомога для оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення.
Аналогічно, пунктом 1 розділу XXIV цього Порядку передбачено виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує місячного грошового забезпечення.
Таким чином, якщо базові складові грошового забезпечення були визначені неправильно, це безпосередньо вплинуло на розмір зазначених додаткових виплат.
Крім того, суд враховує правові висновки Верховного Суду щодо компенсації сум податку з доходів фізичних осіб.
Так, у постановах Верховного Суду від:
27.07.2023 року у справі №380/813/22; 
27.09.2023 року у справі №420/23176/21; 
31.01.2024 року у справі №320/6441/22; 
18.04.2024 року у справі №160/10789/22; 
30.04.2024 року у справі №360/700/23; 
08.05.2025 року у справі №380/6610/24 
зазначено, що компенсація податку з доходів фізичних осіб є складовою механізму відшкодування втрат грошового забезпечення військовослужбовців та осіб рядового і начальницького складу, а її виплата здійснюється одночасно із виплатою відповідного грошового забезпечення.
Отже, у разі встановлення судом неправильності визначення розміру грошового забезпечення, підлягає коригуванню і розмір компенсаційних виплат, пов`язаних із таким забезпеченням.
Щодо вимог позивача про оформлення та направлення до Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області оновлених документів, суд зазначає наступне.
Відповідно до пункту 1 Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону №2262-XII, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.02.2008 №45, у разі зміни розміру грошового забезпечення відповідних категорій осіб державний орган, з якого особа була звільнена зі служби, зобов`язаний оформити довідку про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії.
Пунктом 3 Порядку №45 визначено, що уповноважені органи готують довідки про розмір грошового забезпечення та подають їх до органів Пенсійного фонду України.
З огляду на те, що правильне визначення розміру грошового забезпечення позивача впливає на розмір пенсійного забезпечення, оформлення уточнених документів для пенсійного органу є належним способом відновлення порушеного права особи.
Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що дії відповідача щодо визначення складових грошового забезпечення позивача із застосуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2018 року, а не на відповідні календарні роки проходження служби, не відповідають вимогам чинного законодавства та правовим позиціям Верховного Суду.
Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Суханов та Ільченко проти України» (заяви № 68385/10 та № 71378/10) від 26.06.2014 Європейський суд з прав людини зазначив, що зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності (параграф 52).
Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (п. 53 рішення у справі «Ковач проти України», п. 59 рішення у справі «Мельниченко проти України», п. 50 рішення у справі «Чуйкіна проти України» тощо).
Це означає, що суд має оцінювати фактичні обставини справи з урахуванням того, що права, гарантовані Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, мають залишатися ефективними та людину не можна ставити в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати своїх прав.
Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29). Суди повинні діяти вчасно та в належний і послідовний спосіб (рішення у справах «Beyeler v. Italy» № 33202/96, «Oneryildiz v. Turkey» № 48939/99, «Moskal v. Poland» № 10373/05).
Тож, залишаючи без оцінки окремі аргументи учасників справи, суд виходить з того, що такі обставини лише опосередковано стосуються суті і природи спору, а їх оцінка не має вирішального значення для його правильного вирішення.
Зазначене вище в сукупності свідчить про обґрунтованість доводів позивача про наявність правових підстав для задоволення заявлених вимог.
Беручи до уваги зазначене суд вважає, що відповідачем, за час розгляду справи, на виконання вимог частини 2 статті 77 КАС України, не було доведено правомірності прийнятого ним оскаржуваного рішення.
Відповідно до статті 244 КАС України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема:
1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;
2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.
Відповідно до положень частин 1 та 2 статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно положень статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;
2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;
3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);
4) безсторонньо (неупереджено);
5) добросовісно;
6) розсудливо;
7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;
8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);
9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;
10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що відповідачем, всупереч вимогам КАС України, не доведено правомірності своїх дій, в той час як позивачем позовні вимоги підтверджені належними та допустимими доказами, а тому заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню.
Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, то підстави для застосування положень статті 139 КАС України у суду відсутні.
Керуючись ст. ст. 2, 77, 78, 139, 242-243, 245-246, 258, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до 6 Державного пожежно-рятувального загону Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити повністю.
Визнати протиправними дії 6 Державного пожежно-рятувального загону Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській області щодо не нарахування та невиплати - ОСОБА_1 місячного грошового забезпечення за період з 20.07.2022 року по 19.05.2023 року, та виплачених за вказаний період грошової допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань й премії без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України “Про Державний бюджет України на 2022 рік” станом на 01 січня 2022 року у розмірі 2481 гривні та встановленого Законом України “Про Державний бюджет України на 2023 рік” станом на 01 січня 2023 року у розмірі 2384 гривні та відмови у оформленні та направленні до Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровської області оновлений грошовий атестат та довідку на ім`я ОСОБА_1 про щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії за останні 24 календарні місяці служби підряд перед місяцем звільнення, що подається для призначення пенсії відповідно до Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб”.
Зобов`язати 6 Державний пожежно-рятувальний загін Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 місячного грошового забезпечення за період з 20.07.2022 року по 19.05.2023 року, та виплачених за вказаний період грошової допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань й премії з урахуванням посадового окладу та окладу за спеціальним званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України “Про Державний бюджет України на 2022 рік” станом на 01 січня 2022 року у розмірі 2481 гривні та встановленого Законом України “Про Державний бюджет України на 2023 рік” станом на 01 січня 2023 року у розмірі 2384 гривні на відповідний тарифний коефіцієнт згідно із додатків 1, 14 до Постанови №704 із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року № 44.
Зобов`язати 6 Державний пожежно-рятувальний загін Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській області оформити та направити до Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровської області оновлений грошовий атестат та довідку на ім`я ОСОБА_1 про щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії за останні 24 календарні місяці служби підряд перед місяцем звільнення, що подається для призначення пенсії відповідно до Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб” з урахуванням проведеного перерахунку місячного грошового забезпечення за період з 31.07.2022. року по 19.05.2023 року.
Судові витрати розподілу не підлягають.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С. В. Прудник