Справа № 214/3198/26
2/214/3857/26
Р І Ш Е Н Н Я
Іменем України
20 серпня 2026 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, у складі: 
головуючого – судді Попова В.В.,
при секретарі – Собченко Н.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, у м. Кривому Розі, в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Суперіум» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача звернулась до суду із зазначеним позовом, в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за Кредитним договором №Z70.177.72560 від 11.11.2016 року у загальному розмірі 80 884 грн. 29 коп., а також сплачений судовий збір у розмірі 2 662 грн. 40 коп.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 11 листопада 2016 року відповідач уклав з АТ «Ідея Банк» Кредитний договір №Z70.177.72560, за умовами якого банк надає позичальнику кредит на поточні потреби в сумі 35 192 грн. 00 коп., а позичальник зобов`язується одержати кредит і повернути його з процентними платежами, які на день укладання договору становлять 15,00% та комісіями згідно умов Договору кредиту та Додатками до даного договору. 
АТ «Ідея Банк» свої зобов`язання за кредитним договором виконало у повному обсязі, натомість позичальник свої зобов`язання належним чином не виконав, у зв`язку з чим виникла заборгованість, яка станом на 15 листопада 2023 року становить 80 884 грн. 29 коп., яка складається з: заборгованість за основним боргом – 26 470 грн. 59 коп., заборгованість за відсотками – 54 413 грн. 70 коп. 
15 листопада 2023 року між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «Фінансова Компанія «Суперіум» було укладено Договір факторингу №15/11/23, відповідно до якого АТ «Ідея Банк» відступило ТОВ «Фінансова компанія «Суперіум» право вимоги до боржників, у тому числі до відповідача за Кредитним договором №Z70.177.72560 у загальному розмірі 80 884 грн. 29 коп.
Ухвалою суду від 13.04.2026 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами та надано відповідачу 15-денний строк з дня отримання даної ухвали суду для подання відзиву на позовну заяву. Витребувано від АТ «Ідея Банк» обґрунтований розрахунок заборгованості (помісячний розрахунок окремо по заборгованості за кредитом та відсоткам із зазначенням нарахованих, сплачених коштів, періодів здійснення відповідних нарахувань) станом на 15 листопада 2023 року (день укладення договору факторингу) за Кредитним договором №Z70.177.72560 та банківські виписки за вказаним кредитним договором, які підтверджують видачу кредитних коштів та їх рух.
Відповідач будучи належним чином повідомленим про відкриття провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, скористався своїм правом та подав через свого представника відзив на позовну заяву, з якого убачається, що відповідач визнає позовні вимоги частково, а саме стягнення з нього заборгованості по тілу кредиту у розмірі 17 591 грн. 26 коп. Разом з тим, відповідач вважає положення Кредитного договору щодо обов`язку сплачувати щомісяця комісійну винагороду за обслуговування нікчемними, а зараховані кредитором кошти на сплату комісії у розмірі 20 635 грн. 17 коп. повинні бути зараховані на погашення заборгованості по кредиту.
Таким чином, заборгованість відповідача за Кредитним договором №270.177.72560 від 14.11.2016 року становить 17 591 грн. 26 коп. (заборгованість за тілом кредиту 26 470 грн. 59 коп. + заборгованість за відсотками 11 755 грн. 84 коп. – безпідставно зараховані кошти на погашення заборгованості по комісії 20 635 грн. 17 коп.).
Просить поновити строк подання відзиву на позовну заяву, позаяк чекали витребувану ухвалою суду інформації з АТ «Ідея Банк».
Від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої заперечення представника відповідача про нікчемність умов Кредитного договору в частині сплати комісії за розрахунково-касове обслуговування є необґрунтованим, адже позивач звертаючись до суду із позовом не просить стягнути з відповідача жодної комісії. У матеріалах справи наявний розрахунок заборгованості відповідача, що є належним та допустимим доказом. Позивач вважає, що відповідачем не доведено наявності причин для пропуску процесуального строку , а тому правові підстави для його поновлення відсутні. 
Інших заяв по суті позовних вимог до суду не надходило.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.
Так, 11 листопада 2016 року між АТ «Ідея Банк» та відповідачем було укладено Кредитний договір №Z70.177.72560, відповідно до умов якого останній отримав кредитні кошти у розмірі 35 192 грн. 00 коп., включаючи витрати на страховий платіж, строком на 60 місяців, тобто до 11 листопада 2021 року, зі сплатою 60,00% річних, змінювана процентна ставка – 15,00%.
Відповідно до п. 1.11 Договору, за обслуговування кредиту банком позичальник сплачує плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в терміни та в розмірах, визначених згідно Графіку щомісячних платежів за Кредитним договором.
Пунктом 1.13 Договору встановлено, що позичальник надає свою згоду на укладення за рахунок позичальника, як страхувальника та застрахованої особи договору добровільного страхування життя. Цим договором позичальник доручає та дає розпорядження банку переказати страховику в безготівковій формі кредитні кошти в частині суми страхового платежу, належного страховику, через транзитний рахунок банку. Позичальник погоджується на страхування своїх, як застрахованої особи, пов`язаних із життям майнових інтересів, що не суперечать чинному законодавству України, згідно договору страхування, вигодонабувачем за якими виступає банк. Детальна інформація щодо страхування міститься у заяві на страхування, яка додається до цього договору.
11 листопада 2016 року відповідачем було підписано Заяву №Z70.177.72560 на приєднання до Договору добровільного страхування життя №НПБ130801 від 23.05.2014 року, відповідно до якої страховий платіж становить 4 591 грн. 13 коп.
Згідно до ордерів-розпорядження від 11.11.2016 року, АТ «Ідея Банк» надав кредитні кошти відповідачу у розмірі 35 192 грн. 00 коп., з яких: 30 600 грн. 87 коп. – перерахування коштів на підставі Кредитного договору №Z70.177.72560, 4 591 грн. 13 коп. – страховий платіж.
Відповідно до витребуваного від АТ «Ідея Банк» розрахунку, заборгованість відповідача за Кредитним договором №Z70.177.72560 від 11.11.2016 року становить 80 884 грн. 29 коп., яка складається з: заборгованість за основним боргом – 26 470 грн. 59 коп., заборгованість за відсотками та комісіями – 54 413 грн. 70 коп. 
Разом з тим, відповідач здійснив оплату у рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором у загальному розмірі 36 747 грн. 99? коп., з яких: 8 721 грн. 41? коп. – у рахунок погашення заборгованості по тілу кредиту; 7 391 грн. 41 коп. – у рахунок погашення заборгованості по процентам; 20 635 грн. 17 коп. – у рахунок погашення заборгованості по комісії за обслуговування кредитом. 
15 листопада 2023 року між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Суперіум» було укладено Договір факторингу №15/11/23, відповідно до умов якого АТ «Ідея Банк»  відступило на користь ТОВ «Фінансова компанія «Суперіум» права вимоги за кредитними договорами до позичальників. 
Відповідно до Реєстру боржників №1 до Договору факторингу №15/11/23 від 15.11.2023 року, ТОВ «Фінансова компанія «Суперіум» набуло право грошової вимоги до відповідача за Кредитним договором №Z70.177.72560 від 11.11.2016 року у розмірі 80 884 грн. 29 коп., яка складається з: заборгованість за основним боргом – 26 470 грн. 59 коп., заборгованість за відсотками – 54 413 грн. 70 коп. 
Таким чином, відповідно до умов Договору факторингу №15/11/23 від 15.11.2023 року ТОВ «Фінансова компанія «Суперіум» набуло право грошової вимоги до відповідача за Кредитним договором №Z70.177.72560 від 11.11.2016 року.
Згідно із ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Положеннями ст. 6 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).
За правилом ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.
Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
У відповідності до ч. 1 ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.
Згідно із ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Судом встановлено та не заперечується сторонами, що 11 листопада 2016 року між АТ «Ідея Банк» та відповідачем було укладено Кредитний договір №Z70.177.72560, на підставі якого відповідач отримав кредитні кошти у розмірі 35 192 грн. 00 коп.
Позивач звертаючись до суду із позовною заявою вказує, що у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов Кредитного договору, заборгованість відповідача перед ТОВ «Фінансова компанія «Суперіум» за Кредитним договором №Z70.177.72560 від 11.11.2016 року становить 80 884 грн. 29 коп., яка складається з: заборгованість за основним боргом – 26 470 грн. 59 коп., заборгованість за відсотками – 54 413 грн. 70 коп.
Проте, представник відповідача не погоджується з вказаним розрахунком та надає суду свій власний розрахунок, відповідно до якого заборгованість відповідача становить 17 591 грн. 26 коп. враховуючи, що відповідачем було сплачено у рахунок погашення заборгованості по комісії за обслуговування кредиту грошові кошти у розмірі 20 635 грн. 17 коп., тоді як така умова Кредитного договору є нікчемною. 
З огляду на вищевикладене, суд зазначає наступне. 
Відповідно до абз. 3 ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.
Згідно до ч. 5 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів, до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.
Відповідно до ч. 1, 2, 5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.
Згідно із п. 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10.05.2007 року №168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо).
10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку з чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст ст. 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».
Положення ч. 1, 2, 5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними, проте, враховуючи ультрактивну форму дії Закону України «Про захист прав споживачів», визначені ним наслідки включення до договору споживчого кредиту умови, якою встановлено плату за надання інформації щодо кредиту, підлягають перевірці на відповідність змісту положень Закону України «Про споживче кредитування».
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.
На виконання вимог, у тому числі, п. 4 ч. 1 ст. 1 та ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08.06.2017 року №49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10.05.2007 року №168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».
Відповідно до п. 5 Правил про споживчий кредит, банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.
Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит).
Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит, загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, уключаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.
Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості.
Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.
Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.
Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до ч. 1 та 2 ст. 11, ч 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Відповідно до висновків про застосування норм права, викладених Об`єднаною Палатою КЦС в складі Верховного Суду у постанові від 06.11.2023 року під час розгляду справи №204/224/21, зазначено, що якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до ч. 1 та 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування».
У постанові від 16.11.2016 по справі №6-1746цс16 Верховний Суд дійшов висновку, що встановлення банком у кредитному договорі обов`язку боржника сплачувати щомісячну комісію за управління кредитом без зазначення, які саме послуги за вказану комісію надаються клієнту, а також нарахування комісії за послуги, що супроводжують кредит (саме як компенсація сукупних послуг банку за рахунок клієнта), є незаконним. Несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема, щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними.
Так, із розрахунків наданих позивачем увбачається, що відповідачу нарахована плата за обслуговування Кредитного договору №Z70.177.72560 від 11.11.2016 року, яку слід вважати платою за обслуговування кредитної заборгованості, яка за законом повинна надаватись безоплатно, а відтак суд вважає, що підстави для стягнення суми за обслуговування кредитного договору відсутні.
Окрім того, позивачем не зазначено та не підтверджено належними доказами наявності конкретного переліку таких послуг, які надаються більше, ніж один раз на місяць, погодження їх зі споживачем при укладенні кредитного договору, підтверджень факту надання таких послуг в обсязі, що перевищує право споживача за законом.
Таким чином, суд погоджується із наданим розрахунком представника відповідача та вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за Кредитним договором №Z70.177.72560 від 11.11.2016 року у розмірі 17 591 грн. 26 коп., яка розраховувалась наступним чином: заборгованість за тілом кредиту 26 470 грн. 59 коп. + заборгованість за відсотками 11 755 грн. 84 коп. – безпідставно зараховані кошти на погашення заборгованості по комісії 20 635 грн. 17 коп.
Відтак, зважаючи на вище викладене, суд уважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову – на відповідача, у разі відмови в позові – на позивача, у разі часткового задоволення позову – на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Так, відповідно до ст. 141 ЦПК України, враховуючи часткове задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір у розмірі 579 грн. 07 коп. 
Щодо витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне.
Представник відповідача у відзиві на позовну заяву просить стягнути з позивача на користь відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000 грн. 00 коп. 
Представник позивача у відповіді на відзив зазначив, що вказана сума є завищеною та необґрунтованою для даної категорії та складності справи, просив покласти витрати на професійну правничу допомогу на відповідача.
Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).
Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою.
Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10.12.2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12.10.2006 року у справі «Двойних проти України», від 30.03.2004 року у справі «Меріт проти України» заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір є обґрунтованим.
Судом встановлено, що 03 квітня 2026 року між адвокатом Вовк М.В. та відповідачем було укладено Договір про надання правничої (правової допомоги) №03/04/2026-Т.
Дослідивши надані докази на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, з урахуванням складності справи, характеру та обсягу наданих адвокатом правових послуг, і розглянувши подане позивачем заперечення у відзиві про зменшення розміру зазначених витрат, суд дійшов висновку про часткове задоволення заявлених вимог у цій частині. 
Так, суд уважає доцільним стягнути з позивача на користь відповідача витрати на професійну правничу допомогу, пропорційно задоволеним вимогам, у розмірі 1 087 грн. 50 коп.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 526, 527, 530, 554, 610, 623, 638, 1049, 1054, 1082 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 19, 23, 77, 78, 141, 263-265, 268, 273, 354-355 ЦПК України, суд –

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Суперіум» задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Суперіум» (ЄДРПОУ 42024152, юридична адреса: м. Київ, Вознесенський узвіз, будинок 23-А, нежитлове приміщення №35А) заборгованість за Кредитним договором №Z70.177.72560 від 11.11.2016 року у розмірі 17 591 грн. 26 коп.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Суперіум» (ЄДРПОУ 42024152, юридична адреса: м. Київ, Вознесенський узвіз, будинок 23-А, нежитлове приміщення №35А) судовий збір у розмірі 579 грн. 07 коп. 
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Суперіум» (ЄДРПОУ 42024152, юридична адреса: м. Київ, Вознесенський узвіз, будинок 23- А, нежитлове приміщення №35А) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1 087 грн. 50 коп.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом 30-ти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. 

Суддя В.В. Попов.