Справа № 541/2060/26 
№ провадження 1-кп/541/258/2026 

В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 серпня 2026 року  м.Миргород

Миргородський міськрайонний суд Полтавської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 , 
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , 
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене 12 травня 2026 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12026175550000076 за обвинуваченням  ОСОБА_4 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Рудня, Шкловського району, Могилевської області, Республіка Білорусь, громадянина України, з середньою-спеціальною освітою, працюючого в АТ «Полтваобленерго» на посаді електромонтера, одруженого, не маючого утриманців, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, 
ВСТАНОВИВ:
11 травня 2026 року, близько 18:00 год., ОСОБА_4 , знаходячись поблизу під`їзду № 2 житлового багатоквартирного будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , під час раптово виниклого конфлікту з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на підставі виниклих неприязних відносин, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки, бажаючи їх настання, маючи умисел спричинення тілесних ушкоджень, підійшов до потерпілого ОСОБА_5 на відстань фізичного контакту та наніс йому один удар кулаком правої руки в область верхньої губи обличчя, тим самим довів свій протиправний умисел, спрямований на умисне нанесення ОСОБА_5 легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.
У результаті своїх умисних та протиправних дій ОСОБА_4 спричинив потерпілому ОСОБА_5 , згідно із висновком судово-медичного експерта № 1584 від 14.05.2026, тілесні ушкодження у вигляді рани в ділянці червоної кайми верхньої губи з ліва, яка відноситься до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я та яке утворилося від однієї точки прикладання сили тупого предмету.
Таким чином, за скоєння умисних та протиправних дій, які виразилися в умисному нанесенні легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я ОСОБА_5 , ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 провину у вчиненні вказаного кримінального проступку визнав повністю та підтвердив обставини вчиненого ним кримінального проступку. Суду пояснив, що у травні 2026 року під час сварки з ОСОБА_5 , який перебував у неврівноваженому стані та негативно висловлювався щодо ОСОБА_4 та його вагітної доньки, захищаючи останню ОСОБА_4 умисно наніс ОСОБА_5 один удар правою рукою в область верхньої губи обличчя. У скоєному розкаюється, розуміє ступінь своєї провини та готовий нести покарання.
Потерпілий  ОСОБА_5 у судове засідання не з`явився, направив до суду заяву, у якій просив провести судовий розгляд без його участі, обвинувачення підтримує у повному обсязі, а також просив визнати ОСОБА_4 винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, та призначити покарання у вигляді штрафу.
Враховуючи те, що обвинувачений у судовому засіданні свою вину визнав повністю, фактичні обставини справи ніхто з учасників судового розгляду не оспорював, суд відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів у судовому засіданні щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому, суд з`ясував, що обвинувачений та інші учасники кримінального провадження правильно розуміють зміст цих обставин, немає сумнівів у добровільності та істинності їх позиції.
Суд роз`яснив, що у такому випадку сторони кримінального провадження будуть позбавлені права оскаржити в апеляційному порядку судове рішення з підстав заперечення цих обставин.
Сторони кримінального провадження проти такого рішення суду не заперечували. Тому, суд обмежив дослідження фактичних обставин справи дослідженням письмових доказів, що характеризують особу обвинуваченої, допитом обвинуваченої, потерпілої. 
Суд визнає, що обвинувачений  ОСОБА_4 давав правдиві показання суду, які відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та знайшли своє підтвердження в судовому засіданні.
Прокурор в судовому засіданні просила ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Оцінюючи зібрані докази, суд приходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 доведена та його дії правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 125 КК України яякі виразилися в умисному нанесенні легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.
Відповідно до ст.50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів. 
Відповідно до статей 50, 65 КК України особі, котра вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.
Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.
Обставинами, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання ОСОБА_4 суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення..
Обставин, що обтяжують покарання, передбаченими ст. 67 КК України судом не встановлено.
При призначенні покарання суд враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 125 КК України, яке у відповідності зі ст. 12 КК України віднесено до кримінальних проступків, враховуючи особу обвинуваченого ОСОБА_4 , який раніше не судимий, на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно, його відношення до скоєного, щире каяття, думку потерпілого, який не наполягав на суворій мірі покарання, та приходить до висновку про доцільність призначення покарання, необхідного і достатнього для виправлення обвинуваченого, у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що буде достатньою мірою для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, відповідає загальним засадам призначення покарання, оскільки саме таке покарання буде необхідним та достатнім для його виправлення та відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства і вимогами захисту основоположних прав особи.
Долю речових доказів суд вирішує, відповідно до положень ст.100 КПК України.
Запобіжний захід стосовно обвинуваченого не обирався.
Матеріальну шкоду кримінальним правопорушенням не завдано.
Цивільний позов заявлено не було. 
Процесуальні витрати відсутні.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 349, 368-371, 373, 374, 376 381, 382 КПК України, суд, -
УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень 00 копійок.
Речові докази залишити в матеріалах кримінального провадження, внесене 12.05.2026 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12026175550000076.
Відповідно до ст. 532 КПК України, вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок може бути оскаржений до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Миргородський міськрайонний суд Полтавської області.
Відповідно до ч. 2 ст. 394 КПК України цей вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити прокурору, обвинуваченому, в порядку, визначеному ст. 376 КПК України.

Суддя | ОСОБА_1