Справа № 541/2661/26
Номер провадження 2/541/2000/2026 

Р І Ш Е Н Н Я
іменем України
(заочне)
07 вересня 2026 року м. Миргород

Миргородський міськрайонний суд Полтавської області у складі:
головуючого судді – Городівського О.А.,
за участю секретаря судового засідання – Гуриної В.М.,
розглянувши у с. Миргороді в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
У С Т А Н О В И В :
29 червня 2026 року до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №1202970938718 від 30.01.2022 в розмірі 4 091,84 грн, заборгованості за кредитним позики №555165376257001 від 01.02.2022 в розмірі 26 640,80 грн, витрати на правову допомогу в розмірі 13 000,00 грн та суму сплаченого судового збору в розмірі 2662,40 грн.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 30.01.2022 між ТОВ "ФК "Віва Капітал" та відповідачем укладено договір № 1202970938718, відповідно до умов якого, остання отримала грошові кошти в сумі 1500,00 грн., строком до 17.02.2022, зі сплатою 0,01 % за кожен день користування кредитом.
01.02.2022 між ТОВ «Київська Торгово-Інвестиційна Компанія» та відповідачем укладено договір позики № 555165376257001, відповідно до якого продовжено строк виконання зобов`язання по погашенню заборгованості за попереднім Договором № 555165376257 в сумі 10 400,00 грн. на новий строк 30 днів під проценти. 
Вищевказані договори укладено відповідно до ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію».
29.05.2023 було укладено договір № 29-05/23, відповідно до якого, ТОФ "ФК "Віва Капітал" відступило на користь ТОВ «Коллект Центр» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 1202970938718.
28.08.2025 було укладено договір № 28-08/25, відповідно до якого, ТОВ «Коллект Центр» відступило на користь ТОВ «Факторинг Партнерс» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 1202970938718.
Таким чином, ТОВ «Факторинг Партнерс» наділено правом вимоги до відповідача за договором № 1202970938718. 
18.12.2023 було укладено договір № 18/12-2023, відповідно до якого, ТОВ «Київська Торгово-Інвестиційна Компанія» відступило на користь ТОВ «Факторинг Партнерс» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 555165376257001. 
Таким чином, ТОВ «Факторинг Партнерс» наділено правом вимоги до відповідача за договором № 555165376257001.
Відповідач належним чином свої зобов`язання не виконувала, не повертала грошові кошти згідно кредитними договорами, внаслідок чого виникла заборгованість за договорами: № 1202970938718 від 30.01.2022 року у загальному розмірі 4091,88 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту 1499,25 грн., заборгованості за процентами 1499,25 грн.; №555165376257001 від 01.02.2022 року у загальному розмірі 26 640,80 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту 10400,00 грн., заборгованості за процентами 16240,80 грн.
Представник позивача у позовній заяві не заперечував проти розгляду справи за відсутності позивача та ухвалення заочного рішення.
Інших заяв та клопотань по справі не надійшло.
Ухвалою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 10.07.2026 справу за вищевказаним позовом постановлено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження, без виклику сторін (а.с. 183).
Згідно з ч. 2 ст. 191 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.
Ключовими принципами статті 6 Конвенції є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд.
Так, у справі «Delcourt v. Belgium» Європейський суд з прав людини (далі - Суд) зазначив, що «у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення».
У справі «Bellet v. France» Суд зазначив, що «стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».
Як свідчить позиція Суду у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.
Статтею 6 Конвенції також гарантується право на розгляд справи судом у «розумні строки». Слід відмітити, що у своїй практиці Суд підходив до цієї проблеми дуже індивідуально. Разом із тим, були встановлені певні критерії, в світлі яких слід оцінювати тривалість провадження це: складність справи; поведінка заявника; дії відповідних органів. Ці питання аналізувались судом у справі «Странніков проти України», де Суд дійшов висновку, що тривалість оскаржуваного процесу була надмірною та не відповідала вимозі «розумності строку».
З урахуванням зазначеного особа, яка не була присутньою під час розгляду справи, має право на адекватну, скорочену процедуру скасування рішення, а тому суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних доказів.
Дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення з таких підстав.
Судом встановлено, що 30.01.2022 між ТОВ "ФК "Віва Капітал" та відповідачем укладено договір № 1202970938718, відповідно до умов якого, остання отримала грошові кошти в сумі 1500,00 грн., строком до 17.02.2022, зі сплатою 0,01 % за кожен день користування кредитом.
01.02.2022 між ТОВ «Київська Торгово-Інвестиційна Компанія» та відповідачем укладено договір позики № 555165376257001, відповідно до якого продовжено строк виконання зобов`язання по погашенню заборгованості за попереднім Договором № 555165376257 в сумі 10 400,00 грн. на новий строк 30 днів під проценти. 
З матеріалів справи вбачається, що зазначені договори укладено в електронній формі за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором (одноразовим паролем), що відповідає вимогам Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», Закону України «Про електронну комерцію», Закону України «Про захист прав споживачів». 
Згідно ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст.12 цього Закону є оригіналом такого документа.
Згідно ч. 3 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Відповідно до норм статей 610, 612, 625, 629 ЦК України договір є обов`язковим до виконання, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором та не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору у встановлений договором строк, як закріплено нормами статей 526, 530 ЦК України.
Відповідно до ч. 1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
В подальшому, 29.05.2023 було укладено договір № 29-05/23, відповідно до якого, ТОФ "ФК "Віва Капітал" відступило на користь ТОВ «Коллект Центр» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 1202970938718.
28.08.2025 було укладено договір № 28-08/25, відповідно до якого, ТОВ «Коллект Центр» відступило на користь ТОВ «Факторинг Партнерс» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 1202970938718.
Таким чином, ТОВ «Факторинг Партнерс» наділено правом вимоги до відповідача за договором № 1202970938718. 
18.12.2023 було укладено договір № 18/12-2023, відповідно до якого, ТОВ «Київська Торгово-Інвестиційна Компанія» відступило на користь ТОВ «Факторинг Партнерс» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 555165376257001. 
Таким чином, ТОВ «Факторинг Партнерс» наділено правом вимоги до відповідача за договором № 555165376257001.
Відповідно до ст. 610 цього Кодексу порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Взяті на себе зобов`язання відповідач належним чином не виконав, у зв`язку з чим, позивач набув право грошової вимоги до відповідача за цими договорами.
Статтею 512 ЦК України визначено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором.
Згідно з ст. 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу.
Згідно ч. 1 ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.
За змістом наведених положень закону боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первинному кредитору і таке виконання зобов`язання є належним. Така позиція викладена і Верховним Судом України у постанові від 23 вересня 2015 року № 6-979цс15.
Як вбачається із розрахунку заборгованості, наданого позивачем, відповідачем у встановленому договором порядку не здійснювалися платежі, у зв`язку з чим, існує заборгованість за договорами: № 1202970938718 від 30.01.2022 року у загальному розмірі 4091,88 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту 1499,25 грн., заборгованості за процентами 1499,25 грн.; №555165376257001 від 01.02.2022 року у загальному розмірі 26 640,80 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту 10400,00 грн., заборгованості за процентами 16240,80 грн.
Таким чином, з урахуванням встановлених судом обставин справи та з урахуванням доказів, що подані на підтвердження позовних вимог, суд приходить до висновку що позивачем належним чином доведені обставини виникнення між сторонами правовідносин та обґрунтованість позовних вимог, за таких обставин є підстави для задоволення позову ТОВ «Факторинг Партнерс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
На підставі викладеного суд приходить до висновку про те, що позовна заява в частині стягнення заборгованості за кредитним договором вмотивована, аргументована та така, що підлягає задоволенню у загальному розмірі 30 732,64 грн.
Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне.
Позивач повідомив про наявність судових витрат пов`язаних зі сплатою судового збору в розмірі 2662,40 грн. та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 13000,00 грн.
Витрати зі сплати судового збору підтверджуються копією платіжної інструкції від 25.06.2026 р. № 0665040009 на суму 2662,40 грн.
За приписами ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
У зв`язку із повним задоволенням позову, на користь позивача з відповідача підлягає стягненню документально підтверджених витрат, понесених у зв`язку зі сплатою судового збору, у розмірі 2662,40 грн.
Вирішуючи, питання щодо розподілу витрат на правову допомогу, суд керується положеннями статті 137 ЦПК України.
На підставі п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.
Відповідно до п. 1,2 ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
На підтвердження надання правової допомоги позивачем надано договір про надання правової допомоги № 02-07/2024 від 02 липня 2024 року, укладений між ТОВ «Факторинг Партнерс» та Адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс»; Прайс-лист АО «Лігал Ассістанс», затверджений Рішенням Загальних зборів № 01-12/2025 від 01 грудня 2025 року; заявку на надання юридичної допомоги № 19740 від 01 травня 2026 року, де розрахована вартість послуг у сумі 13 000,00 грн. 
У постанові від 12.02.2020 року у справі № 648/1102/19 Верховний Суд зазначив, що вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. Суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. Суд має застосувати положення закону про завдання та принципи цивільного судочинства, пропорційність у цивільному судочинстві, а також конкретні обставини справи, вимоги, з якими заявник звернулася до суду, їх значення для заявника.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19.
Відповідно до правового висновку, викладеному у додатковій постанові Верховного Суду від 03.10.2024 у справі № 357/8695/23, для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом. Суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність й розумність.
Беручи до уваги вищевикладене та з урахуванням складності справи, обсягу виконаних адвокатом робіт, часу витраченого адвокатом на виконання таких робіт, враховуючи принципи розумності та справедливості, суд дійшов висновку про зменшення витрат на правничу допомогу до 5 000, 00 грн.
На підставі ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідачки на користь позивача судовий збір, сплачений останнім при поданні позову в сумі 2662,40 грн.
Керуючись ст.6, 7, 12, 13, 43, 76-81, 82, 89, 128, 131, 141, 223, 247, 258, 259, 263-265, 274-279, 280-282, 354, 355 ЦПК України, суд
ухвалив:
Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Факторинг Партнерс" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Факторинг Партнерс" заборгованість за кредитними договорами у загальному розмірі 30 732 (тридцять тисяч сімсот тридцять дві) гривні 64 копійки, з яких: заборгованість за договором № 1202970938718 від 30.01.2022 року у загальному розмірі 4091,88 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту 1499,25 грн., заборгованості за процентами 1499,25 грн.; заборгованість за договором №555165376257001 від 01.02.2022 року у загальному розмірі 26 640,80 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту 10400,00 грн., заборгованості за процентами 16240,80 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Факторинг Партнерс" судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2 662 (дві тисячі шістсот шістдесят дві) гривні 40 копійок та витрати на правову допомогу у розмірі 5 000 (п`ять тисяч) гривень 00 копійок. 
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Полтавського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги в тридцятиденний строк з дня його проголошення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.
Учасники справи:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Факторинг Партнерс", код ЄДРПОУ 42640371 , місцезнаходження: 03150, м. Київ, вул. Ґедройця Єжи, буд. 6, офіс 521.
Відповідачка - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Суддя | | О.  А.  Городівський