Справа № 162/1051/25
Провадження № 2/162/34/2026

ЛЮБЕШІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 липня 2026 року      селище Любешів
Любешівський районний суд Волинської області у складі судді Глинянчука В.Д., 
з участю секретаря судового засідання Смаль Т.П.,
представника позивачів ОСОБА_1 ,
позивачки ОСОБА_2 ,
представника третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, ОСОБА_3 – ОСОБА_4 ,
третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, ОСОБА_3 ,
розглянувши у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_5 до Любешівської селищної ради про визнання права власності на нерухоме майно у порядку спадкування, позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , Любешівської селищної ради про встановлення факту, що має юридичне значення, визнання права власності на нерухоме майно,
встановив:
1. Відомості про рух справи. Заяви і клопотання, процесуальні дії у справі. 
ОСОБА_2 , ОСОБА_5 17 жовтня 2025 року звернулися до Любешівського районного суду Волинської області із позовом про визнання права власності на нерухоме майно у порядку спадкування. 
У справі відкрито загальне позовне провадження 20 жовтня 2025 року.
У ході підготовчого провадження 20 листопада 2025 року ОСОБА_4 , діючи в інтересах ОСОБА_3 , подала до суду заяву про залучення останньої до розгляду справу в якості третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору.
Ухвалою суду від 12 грудня 2026 року заяву ОСОБА_4 задоволено. Залучено до розгляду справи в якості третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору ОСОБА_3 . Прийнято до спільного розгляду з первісним позовом позов ОСОБА_3 про встановлення факту, що має юридичне значення, визнання права власності на спірне нерухоме майно. 
Відповідачем Любешівською селищною радою 26 грудня 2025 року подано відзив на позов третьої особи ОСОБА_3 . 
Представником третьої особи ОСОБА_4 подано відповідь на відзив Любешівської селищної ради та письмові пояснення щодо позову ОСОБА_2 та ОСОБА_5 .
Задоволено клопотання представника позивачів ОСОБА_1 , представника третьої особи Михалик Г.В. про виклик свідків. 
Підготовче провадження у справі закрито 05 січня 2026 року. 
Судові засідання неодноразово відкладалися, у тому числі для надання можливості обговорення мирової угоди. 
Розгляд справи завершено 01 липня 2026 року.
Відповідно до абзацу 2 частини першої статті 244 Цивільного процесуального кодексу України (далі – ЦПК) судове рішення проголошено 10 липня 2026 року.
2. Стислий виклад позовних вимог позивачів.
Позивачі по первісному позову ОСОБА_2 , ОСОБА_5 просять суд визнати за ними право власності по частці кожному на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 . 
Позивачі свої вимоги обґрунтовують тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер їх рідний брат ОСОБА_6 . Після смерті спадкодавця залишилось нерухоме майно, спадкоємцем якого за законом є вони.  ОСОБА_2 , ОСОБА_5 у передбачений законом шестимісячний строк звернулись у Любешівську державну нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини. Державним нотаріусом було відмовлено позивачам у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове нерухоме майно. 
Представник позивачів ОСОБА_1 у судовому засіданні позов ОСОБА_2 , ОСОБА_5 підтримала з мотивів, викладених у позовній заяві. Просила відмовити у задоволенні позовних вимог третьої особи за безпідставністю. Реєстрація місця проживання ОСОБА_7 у спірному будинку не є доказом проживання однією сім`єю з ОСОБА_6 після розірвання шлюбу. Підстав вважати спірний будинок їх спільною власністю немає. Відомості з погосподарських книг не відповідають встановленим у суді обставинам. Допитані у судовому засіданні свідки показали, що у будівництві ОСОБА_6 допомагала ОСОБА_8 . Однак свідкам невідомо скільки саме було вкладено ОСОБА_9 . Наведене унеможливлює визначити її частку у спірному майні. Допомога ОСОБА_3 у будівництві не породжує її права на частку у майні. При цьому звернула увагу, що ОСОБА_3 пропустила строк позовної давності. 
Позивачка ОСОБА_2 у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та пояснила, що її брат ОСОБА_6 перебував у шлюбі з ОСОБА_7 з 1984 по 1993 роки. Після розлучення ОСОБА_10 та ОСОБА_9 стали жити окремо. ОСОБА_10 переїхав у батьківську хату у селі Люб`язь Камінь-Каширського району, а в селі Дольськ отримав земельну ділянку для будівництва будинку. ОСОБА_6 певний час працював у лісництві, де заготовляв матеріали. Він їздив на заробітки. Крім цього, матеріально допомагали батьки. Хату ОСОБА_10 будував із своїми родичами та найманими працівниками, переважно із ОСОБА_11 . Через певний час ОСОБА_6 став жити в одній із кімнат недобудованого будинку. Після смерті їх сина ОСОБА_12 у вересні 2002 року ОСОБА_10 та ОСОБА_9 приблизно три-чотири місяці знову проживали разом. По тому вони розійшлися. ОСОБА_6 мав стосунки із іншими жінками, деякі з них жили з братом у спірному будинку. ОСОБА_2 настоює, що будівництво здійснював її брат ОСОБА_6 , ОСОБА_7 до цього відношення не мала, в цей час вона займалася розвитком свого бізнесу. ОСОБА_10 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , участь в його похороні брала і ОСОБА_9 . Приблизно через пів року після смерті брата позивачі вирішили дозволити ОСОБА_7 вселитися у будинок ОСОБА_10 , оскільки були з нею у хороших відносинах та знали, що вона тяжко хворіє. ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . На цей час у спірному будинку проживає співмешканець ОСОБА_13 , який не має ніякого відношення до будинку. 
3. Стислий виклад позиції відповідача Любешівської селищної ради. 
Любешівська селищна рада будь-яких заяв по суті справи щодо позовних вимог по первісному позову не подала. 
Представник відповідача у відзиві на позов ОСОБА_3 просив відмовити у його задоволенні в частині вимог до Любешівської селищної ради. Спір щодо нерухомого майна існує між ОСОБА_2 , ОСОБА_5 та ОСОБА_3 . Отже, Любешівська селищна рада не є належним відповідачем у справі.
4. Стислий виклад позиції та вимог третьої особи ОСОБА_3 
ОСОБА_3 просить суд встановити факт спільного будівництва нею, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 . Визнати вказане майно спільною частковою власністю ОСОБА_3 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 та визначити частки кожного. Визнати за ОСОБА_3 право власності на щонайменше 2/3 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 .
ОСОБА_3 свої вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла її донька ОСОБА_7 . З 1984 по 1993 рік дочка перебувала у шлюбі з ОСОБА_6 . Від шлюбу вони мали сина ОСОБА_12 , 1985 року народження. ОСОБА_6 , ОСОБА_7 із сином проживали однією сім`єю з ОСОБА_3 в будинку останньої. Після розірвання шлюбу ОСОБА_9 і ОСОБА_10 продовжували проживати однією сім`єю у будинку ОСОБА_3 , вели спільне господарство, виховували сина тощо. Рішенням Дольської сільської Ради народних депутатів № 3/5 від 12 грудня 1994 року ОСОБА_6 виділено у безстрокове користування земельну ділянку для будівництва будинку у селі Дольськ. Зведення спірного житлового будинку фактично розпочалось у 2000-2001 роках та здійснювалось за спільні кошти ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 . Організацією будівництва займалась ОСОБА_9 . ОСОБА_6 шляхом добровільної згоди на забудову земельної ділянки, брав матеріальну участь у будівництві у спосіб, який був йому зручний, іноді допомагав підсобними роботами, однак саме будівництво не організовував. Натомість ОСОБА_7 з 1984 по 2000 рік була працевлаштована, мала офіційні заробітки та особисті заощадження. Крім цього, ОСОБА_9 була швачкою, шила та продавала постільну білизну, а кошти вкладала у будівництво. ОСОБА_3 отримувала пенсію, мала доходи з підсобного господарства, які також надавала на будівництво будинку, допомагаючи дочці. У вересні 2002 року ОСОБА_14 трагічно загинув. На день його смерті спірний будинок ще не був завершений, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 поселилися у ньому у 2004 році. У 2012 році через зради ОСОБА_15 залишила спільний будинок та переїхала в інше помешкання. Між тим, вона продовжувала догляд за майном та утриманням господарства. У 2015 році ОСОБА_7 встановили онкозахворювання, вона була змушена витрачати значні кошти та час на лікування і не могла вирішувати питання, пов`язані з оформленням права власності. ОСОБА_10 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , його похованням займалась ОСОБА_9 . Після смерті ОСОБА_6 . ОСОБА_7 повернулась жити у збудований будинок, займалася його доглядом, сплачувала необхідні комунальні платежі. Жоден із спадкоємців ОСОБА_6 не подав заяви про прийняття спадщини, щоб оформити належним чином право власності на спадкове майно. Натомість ОСОБА_3 є спадкоємицею першої черги по смерті ОСОБА_7 , у встановлений строк звернулася із заявою про прийняття спадщини. 
У письмових поясненнях щодо позову ОСОБА_2 , ОСОБА_5 представник третьої особи Михалик Г.В. звертає увагу суду, що первісний позов ґрунтується на помилковому припущенні про те, що спірний будинок належав ОСОБА_6 на праві одноосібної власності. Фактично будинок був збудований у 2000-2003 роках спільною працею та за спільні кошти ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 . До своєї смерті ОСОБА_7 постійно проживала у спірному житловому будинку, користувалася ним, здійснювала його догляд та сплачувала комунальні платежі. Після її смерті ОСОБА_3 фактично вступила у володіння спадковим майном, а також вчасно звернулась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини. Натомість позивачі по первісному позову не вчиняли активних дій щодо спадкового майна після смерті ОСОБА_6 . 
У відповіді на відзив Любешівської селищної ради ОСОБА_4 просила врахувати, що доводи Любешівської селищної ради не спростовують позовних вимог ОСОБА_3 . 
ОСОБА_3 у суді пояснила, що ОСОБА_7 та ОСОБА_6 будували будинок разом. ОСОБА_3 їм допомагала. 
Представник третьої особи у судовому засіданні позов ОСОБА_3 підтримала. Вважає, що у ході судового розгляду доведено, що над створенням спірного будинку працювали троє людей: ОСОБА_6 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 . Не зважаючи на розірвання шлюбу, ОСОБА_10 та ОСОБА_9 не припинили спільно проживати. Наведені факти підтверджуються відомостями з погосподарських книг, показаннями свідків. Позивачі не довели, що будинок був створений виключно ОСОБА_6 , про відсутність внеску ОСОБА_7 та ОСОБА_3 . Отже, майно створено внаслідок спільної праці членів сім`ї і є їхньою спільною сумісною власністю тощо. 
5. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. 
5.1 Докази, подані позивачами по первісному позову. 
Відповідно до рішення Дольської сільської ради № 15/4 від 30 січня 1998 року ОСОБА_6 збільшено розмір наданої земельної ділянки на 0,20 гектари. 
Згідно з свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у селі Дольськ Любешівського району Волинської області (а.с. 10). 
Свідоцтвами про народження позивачів серії НОМЕР_2 , серії НОМЕР_3 , витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян № 00052037235 щодо народження ОСОБА_6 встановлено, що їх батьками є ОСОБА_18 та ОСОБА_19 . Згідно з свідоцтвом про укладення шлюбу НОМЕР_4 позивачка змінила своє дошлюбне прізвище ОСОБА_20 на ОСОБА_21 (а.с. 7-9). 
Згідно з витягом з погосподарської книги № 4 за 2016-2020 роки Любешівської селищної ради по особовому рахунку № НОМЕР_5 житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами належав ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 12). 
Відповідно до довідки Гірківського старостинського округу № 292 від 13 червня 2025 року на день смерті ОСОБА_6 у будинку по АДРЕСА_2 була зареєстрована, але не проживала колишня дружина померлого ОСОБА_7 (а.с. 11).
Державний нотаріус Любешівського нотаріального округу Кух В.І. постановою від 09 червня 2025 року відмовив позивачам ОСОБА_2 , ОСОБА_5 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з відсутністю документів, що посвідчують право власності на вищевказаний будинок (а.с. 14).
Відповідно до технічного паспорта підприємця ОСОБА_22 від 23 червня 2025 року домогосподарство по АДРЕСА_1 складається з житлового будинку, прибудови, двох сараїв, огорожі. Житловий будинок із спорудами побудовано у 2003 році (а.с. 15-18).
Свідок ОСОБА_23 , дружина позивача ОСОБА_5 , у суді показала, що після одруження ОСОБА_6 та ОСОБА_7 проживали у селі Дольськ у будинку ОСОБА_3 . Між тим, їх особисті відносини були «як коли». ОСОБА_10 та ОСОБА_9 розлучилися у 1993-1994 роках. ОСОБА_6 повернувся жити у батьківську хату у селі ОСОБА_11 , а в Дольську отримав земельну ділянку під будівництво. Зведення будинку розпочали у 1994-1995 роках. ОСОБА_10 брав матеріали в лісі, їздив у Білорусь. Участь у будівництві брав позивач ОСОБА_5 та їх батько. Крім цього, наймали майстрів з ОСОБА_11 . У 2001 році загинув син ОСОБА_10 та ОСОБА_9 – ОСОБА_12 . Трагедія на деякий час зблизила ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , вони знову почали жити разом. Між тим, життя у них «не вийшло» і вони невдовзі знову розійшлись. ОСОБА_10 деякий час жив в одній кімнаті і одночасно добудовував будинок. Будівництво ОСОБА_6 закінчив у 2004 році. ОСОБА_9 придбала будинок по АДРЕСА_3 , в який переїхала, та з 2012 року стала жити там разом з ОСОБА_24 . ОСОБА_6 не претендував на бізнес ОСОБА_9 , а вона не мала претензій на його будинок. У 2017 році ОСОБА_6 помер, на день смерті з ним проживала інша жінка. В організації похорону ОСОБА_10 брали участь його родина та ОСОБА_9 , яка возила тіло на експертизу, оплачувала жалобний обід. ОСОБА_7 тяжко хворіла і ОСОБА_2 дала ключі та дозволила їй пожити у хаті ОСОБА_10 . ОСОБА_7 знала, що ОСОБА_2 та ОСОБА_5 прийняли спадщину. ОСОБА_9 жодного разу не заявляла, що претендує на будинок. З часу смерті ОСОБА_10 вона не вчиняла будь-яких дій з оформлення права власності на спірне майно. Після смерті ОСОБА_7 у 2025 році позивачі запропонували ОСОБА_25 залишити будинок, однак той відмовився. 
Свідок ОСОБА_26 у суді показав, що проживає по-сусідству з ОСОБА_20 у селі ОСОБА_11 та допомагав ОСОБА_27 із будівництвом будинку у селі Дольськ. Під час будівництва ОСОБА_10 проживав і у ОСОБА_11 , і у Дольську. На будівництві були задіяні батько ОСОБА_10 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , який був з ОСОБА_11 , а також хлопці із Дольська. Свідок пригадав ОСОБА_30 та ОСОБА_31 , що ОСОБА_32 кілька разі приносила на будівництво обіди. За роботи з ним розраховувався ОСОБА_6 . Приблизно у 2015 році ОСОБА_26 заїжджав до ОСОБА_10 додому у Дольську, той проживав один. Під час одночасного допиту свідок підтвердив, що бачив на будівництві ОСОБА_33  
5.2 Докази, подані та витребувані третьою особою, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, ОСОБА_3 . 
Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_6 стверджено, що батьками ОСОБА_34 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є ОСОБА_3 та ОСОБА_35 (а.с. 62).
Згідно з витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища ОСОБА_36 після одруження з ОСОБА_6 03 листопада 1984 року змінила своє дошлюбне прізвище на ОСОБА_20 (а.с. 62, 63).
Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_7 шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 розірвано 04 лютого 1993 року (а.с. 94). 
Рішенням Дольської сільської Ради народних депутатів № 3/5 від 12 грудня 1994 року ОСОБА_6 виділено земельну ділянку площею 2500 кв.м. у безстрокове користування для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності у селі Дольськ Любешівського району Волинської області (а.с. 88).
Згідно з довідкою Дольської сільської ради Любешівського району Волинської області № 420 від 15 березня 2017 року ОСОБА_7 провела похорон свого колишнього чоловіка ОСОБА_6 (а.с. 64). 
ОСОБА_7 у Дольській сільській раді Любешівського району Волинської області 10 березня 2017 року отримала довідку про смерть ОСОБА_6 для отримання допомоги на поховання (а.с. 65). 
Відповідно до трудової книжки серії НОМЕР_8 з 14 березня 1997 року по 01 квітня 2000 року ОСОБА_7 працювала кухарем-офіціантом у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Надія», а з 16 березня 2005 року по 03 грудня 2024 року була підприємцем з основним видом діяльності « Роздрібна торгівля з лотків на ринках та іншими товарами» (а.с. 66, 67). 
Згідно з відомостями погосподарських книг № 3 Дольської сільської ради за 1986-2000 роки ОСОБА_7 . ОСОБА_6 та ОСОБА_37 проживали у домогосподарстві ОСОБА_38 , а після його смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 у цьому ж господарстві, яке надалі рахувалось за ОСОБА_3 ( а.с. 68-73). 
Згідно з відомостями погосподарської книги № 3 Дольської сільської ради за 2001-2005 роки домогосподарство ОСОБА_3 обліковане за № 243. Натомість ОСОБА_6 та ОСОБА_7 разом з сином ОСОБА_12 стали проживати у домогосподарстві № НОМЕР_9 у дерев`яному будинку 2003 року побудови. При цьому зазначено, що у 2001-2002 роках вони проживали на квартирі у домогосподарстві ОСОБА_3 № 243 (а.с. 74-76). 
З погосподарських книг Дольської сільської ради за 2006-2025 роки слідує, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 проживали у будинку 2003 року побудови по АДРЕСА_2 . Головою домогосподарства записано ОСОБА_6 . При цьому ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а ОСОБА_7 – ІНФОРМАЦІЯ_2 ( а.с. 76-83). 
З медичної документації Волинського обласного онкологічного центру слідує, що на початку 2015 року, у листопаді 2022 року ОСОБА_7 лікувалася у цьому медичному закладі у зв`язку з онкологічним захворюванням (а.с. 90-93).
Згідно з довідкою до акта огляду МСЕК серії 12 ААГ № 198452 від 17 лютого 2023 року ОСОБА_7 встановлено першу групу інвалідності довічно. Констатовано, що вона потребує постійного стороннього догляду (а.с. 93). 
Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_10 ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 у селі Дольськ Камінь-Каширського району Волинської області (а.с. 63).
Згідно з довідкою Любешівської селищної ради № П3652 від 03 червня 2025 року ОСОБА_7 на день смерті була зареєстрована одна у будинку по АДРЕСА_2 (а.с. 65). 
Державний нотаріус Любешівського нотаріального округу Кух В.І. постановою від 27 жовтня 2025 року відмовив третій особі ОСОБА_3 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_7 у зв`язку з відсутністю документів, що посвідчують право власності на будинок по АДРЕСА_1 (а.с. 89).
Третьою особою ОСОБА_3 подано три квитанції про сплату спожитої електроенергії у період з 01 червня по 01 вересня 2025 року по особовому рахунку за адресою: АДРЕСА_2 . Вказані квитанції не містять інформації про особу, яка уклала договір про електропостачання, та відомостей платника (а.с. 95-97).
Із матеріалів спадкової справи Любешівської державної нотаріальної контори № 116/2017 слідує, що із заявами про прийняття спадщини щодо усього майна, яке залишилось по смерті ОСОБА_6 , ОСОБА_2 та ОСОБА_5 звернулись 06 вересня 2017 року. Позивачі 09 червня 2025 року звернулися із заявами про видачу свідоцтва про право на спадщину на належний ОСОБА_6 житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами по АДРЕСА_1 , однак отримали відмову від нотаріуса (а.с. 219-226).
У спадковій справі Любешівської державної нотаріальної контори № 113/2025 до майна померлої ОСОБА_7 наявна заява ОСОБА_3 про прийняття спадщини від 22 липня 2025 року. Відповідно до довідки Центру надання адміністративних послуг Любешівської селищної ради № П 3652 від 03 червня 2025 року ОСОБА_7 на день смерті у будинку за адресою по АДРЕСА_2 була зареєстрована одна. Матеріали містять документи про прийняття ОСОБА_3 належних ОСОБА_7 магазину по АДРЕСА_4 , недоотриманої пенсії у сумі 9180,84 гривень, земельної ділянки по АДРЕСА_5 . У видачі ОСОБА_3 свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок по АДРЕСА_2 відмовлено (а.с. 227- 235). 
Свідок ОСОБА_39 , донька ОСОБА_3 , у суді показала, що коли у кінці 2007 року вона переїхала з Черкаської області, то у хаті матері проживали ОСОБА_10 з ОСОБА_9 та сином ОСОБА_12 . У будівництві нового будинку ОСОБА_10 та ОСОБА_9 допомагала уся їх родина: ОСОБА_40 , ОСОБА_41 , ОСОБА_42 , ОСОБА_43 , ОСОБА_44 , багато з них уже покійні. ОСОБА_9 оплачувала роботи. ОСОБА_10 організовував будівельників. ОСОБА_32 готувала робочим їсти. ОСОБА_3 допомагала з ремонтами, здавала худобу, а гроші віддавала на будову. Після закінчення будівництва ОСОБА_6 з ОСОБА_9 та ОСОБА_12 жили у новому будинку. ОСОБА_6 зраджував ОСОБА_9 з іншими жінками. Сестра не витримала цього та переїхала жити у хату, яку сама купила. ОСОБА_7 повністю оплатила похорон ОСОБА_10 , поставила йому пам`ятник. Під час допиту ОСОБА_32 постійно плуталася у датах. 
Свідок ОСОБА_45 , племінник ОСОБА_7 , у суді показав, що до зведення нової хати ОСОБА_20 жили у ОСОБА_3 . ОСОБА_10 та ОСОБА_9 будували будинок разом. Будівництво розпочали приблизно у 1995 році. Свідок допомагав їм «по дрібницям». За роботу з ним розраховувалась ОСОБА_9 , ОСОБА_10 інколи давав сигарети. ОСОБА_3 безпосередньої участі у будівництві не брала, можливо готувала їсти будівельникам. ОСОБА_6 та ОСОБА_7 деякий час проживали у новому будинку разом. Згодом ОСОБА_9 покинула ОСОБА_10 та перейшла жити в іншу хату. Після смерті ОСОБА_6 . ОСОБА_7 переїхала у спірний будинок, де жила з ОСОБА_24 . Під час одночасного допиту свідок підтвердив, що бачив на будівництві ОСОБА_26 . 
Свідки ОСОБА_46 , житель села Дольськ Камінь-Каширського району Волинської області, у суді показав, що допомагав ОСОБА_6 та ОСОБА_7 будувати будинок, перевозив їм матеріали. Свідок пригадує, що ОСОБА_32 готувала будівельникам їсти. Було, що вечеряли у будинку ОСОБА_3 . На будівництві він бачив родичів ОСОБА_7 : Петра Божка, ОСОБА_47 . За роботу з ним розраховувалася ОСОБА_9 , інколи грошима, інколи одягом, який сама шила. Після завершення будівництва ОСОБА_6 та ОСОБА_7 проживали разом у новому будинку.
Свідок ОСОБА_48 у судовому засіданні показав, що також допомагав ОСОБА_49 та ОСОБА_16 у заготівлі та підготовці матеріалів для нового будинку. Після завершення будівництва ОСОБА_10 та ОСОБА_9 деякий час проживали разом. ОСОБА_7 повернулася у будинок після смерті ОСОБА_6 . 
6. Норми права, які застосував суд. Мотиви суду щодо позовних вимог.
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. 
Згідно з частиною першою статті 13 ЦПК суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до статті 48 ЦПК сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.
Відповідно до статті 76 ЦПК доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно із статтями 78, 79 ЦПК суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Згідно з частинами першою, шостою статті 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Частинами першою-третьою статті 89 ЦПК встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Із змісту статті 175 ЦПК слідує, що право визначення кола відповідачів належить позивачу. 
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду. 
Згідно з частинами першою, другою статті 315 ЦПК суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
6.1. Мотиви суду щодо позовних вимог ОСОБА_2 , ОСОБА_5 . 
Згідно з частиною першою, абзацом першим частини другої статті 16 Цивільного кодексу України (далі – ЦК) кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.
Відповідно до статті 392 ЦК власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Відповідно до статей 1216-1218 ЦК спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. 
Частинами першою, другою статті 1220 ЦК визначено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).
Згідно з частиною першою статті 1222 ЦК спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.
Статтею 1223 ЦК встановлено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
Відповідно до статті 1258 ЦК спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.
Згідно із статтею 1262 ЦК у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері.
Відповідно до статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі: 1) укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва або майбутній об`єкт нерухомості, речові права на які підлягають державній реєстрації, чи його дубліката; 2) свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката; 3) свідоцтва про право на спадщину, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката; 4) виданого нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) та свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися, чи їх дублікатів; 5) свідоцтва про право власності, виданого органом приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді, чи його дубліката; 6) свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого до 1 січня 2013 року органом місцевого самоврядування або місцевою державною адміністрацією, чи його дубліката; 7) рішення про закріплення нерухомого майна на праві оперативного управління чи господарського відання, прийнятого власником нерухомого майна чи особою, уповноваженою управляти таким майном; 8) державного акта на право приватної власності на землю, державного акта на право власності на землю, державного акта на право власності на земельну ділянку або державного акта на право постійного користування землею, виданих до 1 січня 2013 року; 9) судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості; 10) ухвали суду про затвердження (визнання) мирової угоди; 11) заповіту, яким установлено сервітут на нерухоме майно; 12) рішення уповноваженого законом органу державної влади про повернення об`єкта нерухомого майна релігійній організації; 13) рішення власника майна, уповноваженого ним органу про передачу об`єкта нерухомого майна, об`єкта незавершеного будівництва, майбутнього об`єкта нерухомості з державної у комунальну власність чи з комунальної у державну власність або з приватної у державну чи комунальну власність; 13-1) договору, яким встановлюється довірча власність на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості, та акта приймання-передачі нерухомого майна, яке є об`єктом довірчої власності; 13-2) актів приймання-передачі нерухомого майна, об`єкта незавершеного будівництва, майбутнього об`єкта нерухомості неплатоспроможного банку перехідному банку, що створюється відповідно до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»; 13-3) договору про передачу страхового портфеля; 14) інших документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно.
Відповідно до абзаців першого, другого пункту 66 постанови Кабінету Міністрів України № 1127 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» для державної реєстрації права власності на підставі заяви спадкоємця подаються документи, необхідні для відповідної реєстрації, передбачені статтею 27 закону України “Про державну реєстрацію речових прав на майно та їх обтяжень” та цим Порядком, що підтверджують набуття спадкодавцем права власності на майно, витяг із Спадкового реєстру про наявність заведеної спадкової справи та документ, що містить відомості про склад спадкоємців, виданий нотаріусом чи уповноваженою на це посадовою особою органу місцевого самоврядування, якими заведено відповідну спадкову справу.
Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову – обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову (постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц, від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц, від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц, від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц, від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц, від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17, від 13 березня 2019 року у справі № 757/39920/15-ц, від 27 березня 2019 року у справі № 520/17304/15-ц, від 01 квітня 2020 року у справі № 520/13067/17).
ОСОБА_2 , ОСОБА_5 самостійно визначили відповідачем Любешівську селищну раду. В обґрунтування позову покликались на те, що змушені звертатися до суду з позовом про визнання права власності у зв`язку з відсутністю правовстнолюючих документів щодо спадкового нерухомого майна. У додаток до цього позивачами серед інших доказів додано постанову державного нотаріуса Любешівського нотаріального округу Куха В.І. від 09 червня 2025 року про відмову ОСОБА_2 , ОСОБА_5 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з відсутністю документів, що посвідчують право власності на вищевказаний будинок. 
У позовній заяві, під час розгляду справи позивачі, представник позивача ОСОБА_1 не мотивували, яким чином відповідач Любешівська селищна рада порушує чи не визнає права позивачів на спадкове майно. 
Суд також звертає увагу, що позивачі не оскаржують постанову нотаріуса Куха В.І. від 09 червня 2025 року про відмову ОСОБА_2 , ОСОБА_5 у видачі свідоцтва про право на спадщину. 
У судовому засіданні встановлено, що спір щодо нерухомого майна фактично існує між ОСОБА_2 , ОСОБА_5 з одного боку, та ОСОБА_3 –з іншого. Крім цього, позивачка ОСОБА_2 , свідок позивача ОСОБА_23 звертали увагу суду на безпідставність користування будинковолодінням ОСОБА_6 . ОСОБА_24 .
Таким чином, позивачі по первісному позову помилково визначили відповідачем Любешівську селищну раду, що є підставою для відмови у задоволенні їх позовних вимог. 
6.2. Мотиви суду щодо позовних вимог третьої особи ОСОБА_3 
ОСОБА_3 просить суд встановити факт спільного будівництва нею, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 . Визнати вказане майно спільною частковою власністю ОСОБА_3 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 та визначити частки кожного. Визнати за ОСОБА_3 право власності на щонайменше 2/3 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 .
Із змісту позовних вимог, позиції представника третьої особи ОСОБА_4 у судовому засіданні слідує, що ОСОБА_3 просить визнати її самостійну частку у спірному майні та визнати за нею право власності на частку ОСОБА_7 у порядку спадкування. ОСОБА_3 подано позов одночасно до Любешівської селищної ради, ОСОБА_2 , ОСОБА_5 .
Суд не вбачає потреби окремо акцентувати увагу щодо позовних вимог третьої особи до Любешівської селищної ради. З мотивів, викладених у пункті 6.1 цього рішення, суд констатує помилковість звернення ОСОБА_3 з вимогами до Любешівської селищної ради та відмовляє у позові до цього відповідача.
В суді встановлено, що спірне володіння по АДРЕСА_1 збудовано у 2003 році. Таким чином, для правильного визначення правового режиму цього майна необхідно брати до уваги та проаналізувати чинне на цей час законодавство.
Згідно з частиною першою статті 2 Закону України «Про власність» (далі – Закон № 697-ХІІ), який набрав чинності 15 квітня 1991 року та в цілому втратив чинність 20 червня 2007 року, право власності – це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування та розпорядження майном. 
Відповідно до статті 12 Закону № 697-ХІІ праця громадян є основою створення i примноження їх власності. Громадянин набуває права власності на доходи від участі в суспільному виробництві, індивідуальної праці, підприємницької діяльності, вкладення коштів у кредитні установи, акціонерні товариства, а також на майно, одержане внаслідок успадкування або укладення інших угод, не заборонених законом.
Відповідно до частини першої статті 14 Закону № 697-ХІІ громадяни України мають право на одержання у власність земельних ділянок для: ведення фермерського господарства ; ведення особистого підсобного господарства; будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка); садівництва; дачного і гаражного будівництва.
Відповідно до частини першої статті 16, статті 17 Закону № 697-ХІІ майно, нажите подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності. Здійснення ними цього права регулюється цим Законом і Кодексом про шлюб та сім`ю України. Майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об`єдналися для спільної діяльності, є їх спільною частковою власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Розмір частки кожного визначається ступенем його трудової участі. 
Кодекс законів про шлюб та сім`ю України (далі – КпШС), який був чинним у період з 01 січня 1970 року по 01 січня 2004 року, окремо не містить визначення поняття сім`ї та не встановлює правого режиму майна набутого під час проживання чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, а також під час проживання з родичами одного з них тощо. Сім`я трактувалася як соціальний інститут та союз осіб, що виникав виключно на основі офіційно зареєстрованого шлюбу, кровного споріднення або усиновлення.
Згідно із статтею 22 КпШС майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. 
Згідно з частиною другою статті 112 Цивільного кодексу Української РСР (далі – ЦК УРСР) розрізняється спільна власність з визначенням часток (часткова власність) або без визначення часток (сумісна власність).
Відповідно до частини третьої статті 113 ЦК УРСР кожний учасник спільної часткової власності відповідно до своєї частки має право на доходи від спільного майна, відповідає перед третіми особами по зобов`язаннях, пов`язаних з спільним майном, і повинен брати участь у сплаті всякого роду податків і платежів, а також у витратах по утриманню і зберіганню спільного майна.
Відповідно до частини першої статті 19 Земельного кодексу України в редакції Закону № 561-ХІІ сільські, селищні Ради народних депутатів надають земельні ділянки у користування для всіх потреб із земель сіл, селищ, а також за їх межами для будівництва шкіл, лікарень, підприємств торгівлі та інших об`єктів, пов`язаних з обслуговуванням населення (сфера послуг), сільськогосподарського використання, ведення селянського (фермерського) господарства, особистого підсобного господарства, індивідуального житлового, дачного і гаражного будівництва, індивідуального і колективного садівництва, городництва, сінокосіння і випасання худоби, традиційних народних промислів.
Аналізуючи наведене законодавство, досліджені у ході судового розгляду докази, суд звертає увагу, що майно, набуте під час спільного проживання особами є об`єктом спільної сумісної власності, якщо: майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сім`ї, при цьому спільною працею необхідно вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, внаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, введення між ними спільного господарства, побуту та бюджету; інше не встановлено письмовою угодою між ними. 
Судом встановлено, що земельна ділянка, на якій розміщено спірне нерухоме майно, надана у користування особисто ОСОБА_6 уже після розірвання шлюбу з ОСОБА_7 . 
Вимоги ОСОБА_3 в частині встановлення факту спільного будівництва з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 домогосподарства по АДРЕСА_1 ґрунтуються на презумції спільного проживання, що підтверджується погосподарськими книгами, та фактичній участі у будівництві, що стверджено показаннями свідків у судовому засіданні. 
З досліджених у судовому засіданні погосподарських книг дійсно вбачається спільне проживання ОСОБА_6 з ОСОБА_7 та ОСОБА_3 з 1986 року по 2003 рік у будинку останньої по АДРЕСА_6 , а з 2003 року -- у спірному будинку по АДРЕСА_2 . 
Разом з тим, суд констатує неточності ведення погосподарських книг Дольською сільською радою. У судовому засіданні з пояснень ОСОБА_2 , показань свідків встановлено, що ОСОБА_7 та ОСОБА_6 після розірвання шлюбу намагались налагодити стосунки між собою. Між тим, спроби виявилися марними, і ОСОБА_7 стала жити окремо, придбавши окремий будинок. Цей факт також підтверджується довідкою Гірківського старостинського округу № 292 від 13 червня 2025 року про те, що на день смерті ОСОБА_6 у будинку по АДРЕСА_2 була зареєстрована, але не проживала колишня дружина померлого ОСОБА_7 . Між тим, наведені обставини не відображені у відомостях погосподарських книг.
Суд також констатує суттєві розбіжності у показаннях свідків, які неможливо усунути передбаченими ЦПК процесуальними засобами.
Свідки третьої особи вказували, на спільну участь у будівництві будинку ОСОБА_6 та ОСОБА_7 . Категорично заперечила цю обставину свідок позивачів ОСОБА_23 . При цьому лише свідок ОСОБА_32 показала, що ОСОБА_3 допомагала Іванісікам матеріально. Свідки ОСОБА_50 та ОСОБА_51 вказували, що ОСОБА_3 допомагала у приготуванні їжі будівельникам.
Аналізуючи наведене у сукупності суд вважає, що показань свідків для підтвердження факту спільного будівництва, а відтак права власності на нерухоме майно, недостатньо.
Сама по собі наявність особистих доходів від пенсії, підсобного домашнього господарства, підприємницької діяльності також не дає можливості визначити розмір частки у спірному майні. 
На обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_3 , її представником не подано будь-яких письмових доказів: чеків, квитанцій, договорів тощо, на підтвердження придбання матеріалів, оплату робіт, пов`язаних з будівництвом. 
Участь ОСОБА_7 у похованні ОСОБА_6 не породжує права власності на спірне нерухоме майно. 
У цьому контексті необхідно звернути увагу на пасивну поведінку ОСОБА_7 щодо спірного майна після смерті ОСОБА_6 . В суді встановлено, що ОСОБА_7 пережила ОСОБА_6 на вісім років. Принаймні з 2015 року вона хворіла та потребувала стороннього догляду. Між тим, це не позбавляло ОСОБА_7 можливості у будь-який передбачений законом спосіб заявити своє право щодо спірного майна, чого вона не зробила. 
Таким чином, у задоволенні позову третьої особи ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_5 суд відмовляє за недоведеністю позовних вимог. 
7. Питання розподілу судових витрат. 
Позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_5 при поданні позовної заяви сплатили по 1211,2 гривень судового збору. 
Третя особа ОСОБА_3 сплатила 2746,53 гривень судового збору.
У зв`язку з повною відмову у позовних вимогах відповідно до статті 141 ЦПК судові витрати необхідно залишити за ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 . 
У матеріалах справи відсутні інші відомості про понесені сторонами, третьою особою судові витрати. При цьому представник позивача ОСОБА_1 , представник третьої особи Михалик Г.В. у порядку частини восьмої статті 141 ЦПК заявили про подання доказів про розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, після ухвалення рішення.
8. Висновок суду щодо позовних вимог.
Враховуючи наведене, керуючись статтями 264, 265 ЦПК, суд
ухвалив:
У задоволенні позову ОСОБА_2 , ОСОБА_5 до Любешівської селищної ради про визнання права власності на нерухоме майно у порядку спадкування – відмовити повністю.
У позові третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , Любешівської селищної ради про встановлення факту, що має юридичне значення, визнання права власності на нерухоме майно – відмовити повністю.
Судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору при поданні позовної заяви, у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок залишити за позивачкою ОСОБА_2 .
Судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору при поданні позовної заяви, у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок залишити за позивачем ОСОБА_5 .
Судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору при поданні позову третьою особою, у розмірі 2746 (дві тисячі сімсот сорок шість) гривень 53 копійки залишити за ОСОБА_3 .
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Волинського апеляційного суду. 
Ім`я позивачки: ОСОБА_2 ; місце проживання позивачки: АДРЕСА_7 ; РНОКПП позивачки: НОМЕР_11 .
Ім`я позивача: ОСОБА_5 ; місце проживання позивача: АДРЕСА_8 ; РНОКПП позивача: НОМЕР_12 .
Найменування відповідача: Любешівська селищна рада, 44201, селище Любешів Камінь-Каширського району Волинської області, вулиця Незалежності, 53, ЄДРПОУ: 04333170.
 
Ім`я третьої особи: ОСОБА_3 ; місце проживання третьої особи: АДРЕСА_9 ; РНОКПП третьої особи: НОМЕР_13 . 

Суддя         В.Д. Глинянчук