П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 липня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/33147/25	

Перша інстанція: суддя Попов В.Ф.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду
у складі: головуючої судді - Шевчук О.А.
суддів – Бойка А.В., Тарновецького І.І.,
за часті секретаря – Жигайлової О.Е.

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2026 року у справі за позовною заявою Головного управління ДПС в Одеській області до ОСОБА_1 про стягнення суми податкового боргу,-

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2025 року Головне управління ДПС в Одеській області (далі - ГУ ДПС в Одеській області) звернулося до суду першої інстанції з позовом до ОСОБА_1 (далі – відповідач), в якому просить стягнути з останнього суму заборгованості:
- з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості – 27 700,34 грн. на бюджетний рахунок UA348999980314060617000015688, банк отримувача Казначейство України (ЕАП), код отримувача 37607526, отримувач коштів ГУК в Од.обл./с. Фонтанка/18010200. 
В обґрунтування позовних вимог ГУ ДПС в Одеській області посилається на норми Податкового кодексу України (далі - ПК України), які зобов`язують платника податків сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом, а також встановлюють обов`язок органу державної податкової служби надсилати (вручати) податкову вимогу, у разі, коли платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання в установлені законодавством строки.
Контролюючий орган зазначає, що у зв`язку із несплатою платником податків узгоджених податкових зобов`язань, відповідачу була направлена податкова вимога форми «Ф» №11101-54 від 22.11.2018.
За твердженнями позивача, приписи даної вимоги платником податків не виконані, податковий борг у добровільному порядку не погашений, а тому відповідно до підпунктів 20.1.34 пункту 20.1 статті 20 ПК України, у контролюючого органу є право стягнути з ОСОБА_1 податковий борг у судовому порядку. 

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2026 року позов ГУ ДПС в Одеській області - задоволено.
Стягнуто з фізичної особи - платника податків ОСОБА_1 суму заборгованості у сумі - 27 700,34 грн, а саме: - з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості у розмірі 27 700,34 грн. на бюджетний рахунок UA348999980314060617000015688, банк отримувача Казначейство України (ЕАП), код отримувача 37607526, отримувач коштів ГУК в Од.обл./с. Фонтанка/18010200.

Не погоджуючись з таким рішенням ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, та не з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.
Мотивуючи свою позицію про помилковість висновків суду першої інстанції апелянт наполягає на тому, що контролюючим органом неправомірно нарахований податок після відчуження майна. Як зазначає апелянт судом не врахований той факт, що у 2022 році, майно, на яке нарахований податок, було продано, тобто, припинено право власності, що свідчить про те, що він не є платником податку у 2022-2024 роках, а тому нарахування податку за цей період є безпідставним.
Далі апелянт мотивуючи позицію про помилковість висновків суду першої інстанції наполягає на відсутності доказів вручення податкових повідомлень-рішень та податкової вимоги, що в свою чергу свідчить про те, що податкове зобов`язання не набуло статусу узгодженого, тобто, статусу податкового боргу. Крім того, як зазначає апелянт, це позбавило його можливості вчасно оскаржити нараховані зобов`язання.
Також апелянт зауважує на тому, що він не отримував ухвалу про відкриття провадження у справі, що свідчить про порушення його права надати свої заперечення до суду стосовно безпідставності тверджень контролюючого органу про наявність податкового боргу, а також про порушення його права на судовий захист та порушення принципу змагальності, оскільки під час прийняття рішення суд виходив виключно з позиції контролюючого органу.
ГУ ДПС в Одеській області у відзиві на апеляційну скаргу, посилаючись на доводи, які узгоджуються із позицією суду першої інстанції, зазначає про безпідставність поданої скарги, а позицію апелянта вважає такою, що не підтверджує протиправність вимог контролюючого органу. Так, відповідач зазначає, що якщо в судовому та адміністративному порядку у встановлені чинним законодавством терміни податкове повідомлення-рішення не оскаржене, зазначена у ньому сума податкового зобов`язання є узгодженою і підлягає сплаті. 
Також контролюючий орган звертає увагу на те, що платник податків відповідно до пп. 266.7.3. п. 266.7. ст. 266 ПК України має право звернутися з письмовою заявою до контролюючого органу за місцем проживання (реєстрації) для проведення звірки даних щодо об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності платника податку, та у разі виявлення розбіжностей між даними контролюючих органів та даними, підтвердженими платником податку на підставі відповідних документів, контролюючий орган проводить перерахунок суми податку і надсилає (вручає) нове податкове повідомлення-рішення. Водночас, платник податків з такою заявою до контролюючого органу не звертався.
Отже, ГУ ДПС в Одеській області повністю погоджується із висновками суду першої інстанції, які викладені в оскаржуваному рішенні, вважає його законним та обґрунтованим, у зв`язку з чим в задоволенні апеляційної скарги просить відмовити, а рішення суду - залишити без змін.

Особи, що беруть участь у справі, про дату, час і місце судового розгляду були сповіщені належним чином відповідно до статті 124-130 КАС України.
Учасники справи подали клопотання про здійснення апеляційного розгляду справи без їх участі, а тому враховуючи що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, колегія суддів відповідно до частини 2 статті 313 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності сторін.
Згідно частини 4 статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав. 

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ДПС у Одеській області та є платником податків.
За ОСОБА_1 рахується податковий борг у сумі 27 700,34 грн., зокрема, заборгованість з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, яка виникла на підставі нарахування податку: 
– податковим повідомленням-рішенням №0053946-5407-1517 від 02.05.2019 на загальну суму – 3 622,48 грн.(основний платіж); 
– податковим повідомленням-рішенням №0032220-5406-1517 від 19.03.2020 на загальну суму – 4 060,33 грн. (основний платіж); 
– податковим повідомленням-рішенням №0711820-2406-1517 від 10.06.2021 на загальну суму – 4 595 ,48 грн. (основний платіж); 
– податковим повідомленням-рішенням №0294793-2406-1517 від 14.06.2022 на загальну суму – 5 838 ,00 грн. (основний платіж); 
– податковим повідомленням-рішенням №2420932-2410-1517- UA51100350000087099 від 03.07.2023 на загальну суму – 6 324,5 грн. (основний платіж); 
– податковим повідомленням-рішенням №0680954-2410-1517- UA51100350000087099 від 31.05.2024 на загальну суму – 3 259,55 грн. (основний платіж).
Згідно матеріалів справи, податкові повідомлення-рішення надіслані на адресу платника податків ОСОБА_1 : АДРЕСА_1 , але не отримані ним та повернуті із відміткою «за закінченням терміну зберігання», що підтверджується довідками АТ «Укрпошта» Ф 20 до поштового відправлення (а.с. 16, 24-43).
Окрім цього, ОСОБА_1 на вказану адресу надсилалася податкова вимога «Ф» №11101-54 від 22.11.2018 на суму 3113,60 грн. про наявність податкового боргу, яка також повернута із відміткою «за закінченням терміну зберігання», що підтверджується Довідкою АТ «Укрпошта» Ф 20 до поштового відправлення №6504408759390 (а.с. 18).
Зазначену податкову вимогу та податкові повідомлення рішення відповідач в адміністративному або судовому порядку не оскаржив.
Загальний розмір податкового боргу з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, ОСОБА_1 на день звернення контролюючого органу до адміністративного суду складає 33 845,05 грн., що підтверджується відповідним розрахунком ГУ ДПС у Одеській області та довідкою про податкову заборгованість платника податків (а.с. 4,5).
Оскільки ОСОБА_1 у встановлений ПК України строк, не сплатив податковий борг, контролюючий орган звернувся до суду з позовом про його стягнення.

Вирішуючи справу та задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що узгоджена сума податкового зобов`язання набула статусу податкового боргу, а її розмір підтверджується наявними в матеріалах справи доказами. Тому, враховуючи направлення податковим органом платнику податків податкової вимоги та непогашення останнім заборгованості, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення відповідно до положень пункту 87.11 статті 87 ПК України, заявленої суми податкового боргу. 
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України (далі - ПК України).
Відповідно до пункту 14.1.137 статті 14 ПК України, орган стягнення - державний орган, уповноважений здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу в межах повноважень, встановлених цим Кодексом та іншими законами України.
Контролюючий орган має право застосовувати до платників податків фінансові (штрафні) санкції, стягувати до бюджету та державних цільових фондів суми грошових зобов`язань та/або податкового боргу.
Згідно пункту 15.1. статті 15 ПК України, платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.
Підпунктом 16.1.4. пункту 16.1. статті 16 ПК України, платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Відповідно до пункту 54.1. статті 54 ПК України, крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.
Відповідно до пункту 56.11. статті 56 ПК України, не підлягає оскарженню грошове зобов`язання, самостійно визначене платником податків.
Згідно пункту 57.1. статті 57 ПК України, платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
У відповідності до підпункту 14.1.39 пункту 14.1 статті 14 ПК України, «грошове зобов`язання платника податків» - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.
Положення підпункту 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК України передбачають, що податковий борг - це сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання.
Органами стягнення є виключно контролюючі органи, уповноважені здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску у межах повноважень, а також державні виконавці у межах своїх повноважень, у відповідності до положень пункту 41.2 статті 41 ПК України.
Відповідно до пункту 59.1 статті 59 ПК України, у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення. Податкова вимога може надсилатися (вручатися) контролюючим органом за місцем обліку платника податків, в якому обліковується податковий борг платника податків.
Відповідно до пункту п.59.4 ст.59 ПК України податкова вимога надсилається (вручається) коли платникам податків, які самостійно подали податкові декларації, але не погасили суми податкових зобов`язань у встановлені цим Кодексом строки, без попереднього надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.
Підпункт 14.1.153 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначає, що податкова вимога - це письмова вимога контролюючого органу до платника податків щодо погашення суми податкового боргу.
Пункт 59.5 статті 59 ПК України передбачає, що у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення.
У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).
Згідно пункту 95.1 статті 95 ПК України, контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі, однак не раніше ніж через 30 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги. 
Підпункт 20.1.34. пункту 20.1 статі 20 ПК України визначає право контролюючих органів у випадках, встановлених законом, звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг.
Відповідно до абзацу 1 пункту 95.3 статті 95 ПК України стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, та з рахунків платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, відкритих в органі, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини.
Згідно пункту 95.4 статті 95 ПК України, контролюючий орган на підставі рішення суду здійснює стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу за рахунок готівки, що належить такому платнику податків. Стягнення готівкових коштів здійснюється у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. 
Системний аналіз наведених норм матеріального права свідчить про те, що контролюючий орган може звернутися до адміністративного суду з позовом про стягнення податкового боргу з платників податків із дотриманням відповідних умов, встановлених пунктом 95.2 статті 95 ПК України, які надають право на примусове стягнення податкового боргу, у разі, якщо платник податку не сплатив узгоджену суму грошового зобов`язання протягом 60 днів після направлення платникові податків податкової вимоги.
Повертаючись до матеріалів справи, колегія суддів враховує, що підставою виникнення податкового боргу ОСОБА_1 є прийняття контролюючим органом податкових повідомлень-рішень, якими нараховані зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості на загальну суму 27 700,34 грн.
Як мовилося вище, податкові повідомлення-рішення та податкову вимогу «Ф» №11101-54 від 22.11.2018 на суму 3113,60 грн. контролюючий орган направив на адресу платника податків ОСОБА_1 : АДРЕСА_1 , але вказані поштові відправлення не отримані останнім та повернуті із відміткою «за закінченням терміну зберігання», що підтверджується довідками АТ «Укрпошта» Ф 20 до поштового відправлення.
Апелянт заперечує висновок суду першої інстанції про узгодженість податкових зобов`язань та вважає, що суд безпідставно задовольнив заявлений контролюючим органом позов.
Колегія суддів зазначає, що наведеними вище нормами ПК України встановлений чіткий порядок погашення заборгованості платників податків перед бюджетом та визначений перелік заходів, які повинен здійснити контролюючий орган для стягнення податкового боргу.
Варто зазначити, що під час вирішення спору предметом доказування є обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення, які мають значення для вирішення справи та які належить встановити при ухваленні судового рішення у справі.
У межах розгляду справи за позовом суб`єкта владних повноважень про стягнення заборгованості, суд позбавлений процесуальної можливості здійснювати правовий аналіз питання правомірності визначення (нарахування) контролюючим органом грошових зобов`язань.
Колегія суддів вважає необхідним зазначити, що з приводу вирішення спірних правовідносин у судовій практиці існує стала та послідовна позиція, наведена, в тому числі, в постанові Верховного Суду від 21.05.2024 у справі №160/15166/22, відповідно до якої у спорах за позовом контролюючого органу про стягнення з платника податку податкового боргу встановленню та дослідженню підлягають такі питання:
- факт узгодженості грошового зобов`язання;
- факт оскарження платником податку у передбаченому Кодексом порядку (адміністративному та/або судовому) визначеного грошового зобов`язання та чи є останнє узгодженим з огляду на наявність (відсутність) процедури оскарження;
- факт сплати/несплати платником податку узгодженого грошового зобов`язання протягом строків, визначених законодавством, 
- факт направлення та вручення платнику контролюючим органом податкової вимоги, дотримання позивачем порядку здійснення цього заходу та інше.
Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 04.02.2020 у справі №817/4186/13-а, від 21.08.2019 у справі №2340/4023/18, від 05.03.2020 у справі №804/8630/16, від 12.07.2022 у справі №160/7345/20 та інших.
В адміністративному судочинстві діє принцип диспозитивності, який покладає на суд обов`язок вирішувати лише ті питання, про вирішення яких його просять сторони у справі (учасники спірних правовідносин). Під час розгляду справи суд зв`язаний предметом та підставами заявлених позивачем вимог. 
Вказаний принцип знайшов своє відображення у частині другій статті 9 КАС України, який визначає, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, та в межах позовних вимог.
Згідно матеріалів справи, податковий борг утворився внаслідок нарахування податкових зобов`язань з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості на загальну суму 27 700,34 грн. податковими повідомленнями -рішеннями, а саме:
–№0053946-5407-1517 від 02.05.2019 на суму – 3 622,48 грн.; 
–№0032220-5406-1517 від 19.03.2020 на суму – 4 060,33 грн.; 
–№0711820-2406-1517 від 10.06.2021 на суму – 4 595 ,48 грн.; 
–№0294793-2406-1517 від 14.06.2022 на суму – 5 838 ,00 грн.; 
–№2420932-2410-1517 від 03.07.2023 на суму – 6 324,5 грн. ; 
–№0680954-2410-1517 від 31.05.2024 на суму – 3 259,55 грн. 
Апелянт вказує, що відчужив майно, на яке нарахований указаний податок, ще у 2022 році, у зв`язку з чим вважає таке нарахування протиправним, однак згідно наявного в матеріалах справи розрахунку ГУ ДПС у Одеській області та довідки про податкову заборгованість платника податків вказаний борг виник з 2018 року. 
Крім цього, варто зазначити, що податкові повідомлення рішення за 2022-2024 роки платником податків не були оскаржені ані в адміністративному порядку, ані в судовому, у зв`язку з чим суд першої інстанції дійшов висновку про узгодженість вказаних податкових зобов`язань, а тому твердження апелянта про їх неузгодженість є помилковими.
Колегія суддів зауважує на тому, що оскільки податкові повідомлення рішення, та податкова вимога не були оскаржені платником податків, вказані податкові повідомлення рішення набувають статусу узгодженого податкового зобов`язання. 
Варто зазначити, що оцінка правомірності прийняття податкових повідомлень - рішень та нарахування податкових зобов`язань, на підставі яких утворився податковий борг, який просить стягнути контролюючий орган, має здійснюватися судом у провадженні за позовом платника податків про оскарження такого акту індивідуальної дії, зокрема, податкового повідомлення-рішення.
За таких підстав, заперечення апелянта щодо нарахування податкових зобов`язань після відчуження майна, зокрема, у 2022-2024 роках не є підставою для визнання помилковим висновки суду першої інстанції.
Як слушно зауважив контролюючий орган у відзиві на апеляційну скаргу, відповідно до пп. 266.7.3. п. 266.7. ст. 266 ПК України платник податків має право звернутися з письмовою заявою до контролюючого органу за місцем проживання (реєстрації) для проведення звірки даних щодо об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності платника податку, та у разі виявлення розбіжностей між даними контролюючих органів та даними, підтвердженими платником податку на підставі відповідних документів, контролюючий орган проводить перерахунок суми податку і надсилає (вручає) нове податкове повідомлення-рішення. Станом на час подання позовної заяви та розгляду справи судом першої інстанції, платник податків з такою заявою не звертався. Той факт, що апелянт звернувся до контролюючого органу із відповідною заявою на стадії апеляційного провадження не свідчить про помилковість висновку суду про узгодженість податкових зобов`язань, нарахованих платнику податків.
Докази оскарження податкової вимоги та податкових повідомлень-рішень апелянтом не надані, а тому визначені контролюючим органом суми грошового зобов`язання вважаються узгодженими і внаслідок їх несплати у строки, встановлені ПК України, набули статусу податкового боргу.
Як мовилося вище, податкова вимога та податкові повідомлення рішення направлялися ОСОБА_1 на його податкову адресу, проте, з причин не залежних від податкового органу, не були вручені та повернуті на адресу контролюючого органу.
З урахуванням викладеного, оскільки судами першої та апеляційної інстанції підтвердився факт узгодженості грошових зобов`язань, відсутні відомості про оскарження платником податків податкових повідомлень-рішень, податкова вимога та рішення направлені платнику податкової із дотриманням порядку здійснення цього заходу, а також враховуючи відсутність відомостей про добровільну сплату боргу, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення, заявленого ГУ ДПС в Одеській області, позову про стягнення з ОСОБА_1 в судовому порядку податкового боргу у розмірі 27700,34 грн.
На переконання колегії суддів, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду та правильність висновків суду першої інстанції не спростовують. Будь-яких доводів з боку апелянта, які б могли свідчити про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права або порушення норм процесуального права, апеляційна скарга не містить. 
Варто також зазначити, що під час апеляційного розгляду судом апеляційної інстанції розгляд справи був призначений у відкритому судовому засіданні задля надання можливості сторонам висловити свою позицію та надати пояснення по суті спірних правовідносин, з метою повного та всебічного розгляду справи.
Водночас від ОСОБА_1 до суду апеляційної інстанції надійшло клопотання про розгляд апеляційної скарги без його участі на підставі наявних матеріалів справи, в якому він зазначив, що підтримує вимоги своєї скарги. 
Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції про задоволення позовних вимог ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального права, та підстав для скасування рішення колегія суддів не вбачає.
Відповідно до приписів пункту 1 частини 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до частини 1 статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На думку колегії суддів, оскільки суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, тому підстави для скасування судового рішення та задоволення апеляційної скарги відсутні.
Керуючись ст. ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2026 року у справі за позовною заявою Головного управління ДПС в Одеській області до ОСОБА_1 про стягнення суми податкового боргу – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає, за винятком випадків, перелічених у пункті 2 частини 5 статті 328 КАС України

Головуюча суддя О. А. Шевчук 

суддя А. В. Бойко

суддя І. І. Тарновецький