Справа № 127/14098/26
Провадження 2/127/4009/26 

З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 вересня 2026 року 

Вінницький міський суд Вінницької області в складі: 
головуючого судді Вохмінової О.С.
з участю секретаря судових засідань Сєдінкіної Ю.В. 
розглянувши у спрощеному провадженні у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу №127/14098/26 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

позов зареєстрований судом 27.04.2026 року і мотивований тим, що 22.10.2023 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 в електронній формі шляхом обміну електронними повідомленнями з використанням інформаційно-комунікаційної системи, із застосуванням електронного підпису, одноразовим ідентифікатором (В904) згідно ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» був укладений кредитний договір № 4076229.
ТОВ «Лінеура Україна» надало ОСОБА_1 кредитні кошти – 2 000 грн., в безготівковій формі шляхом перерахування за реквізитами платіжної картки, реквізити якої надані ним первісному кредитору з метою отримання кредиту: НОМЕР_1 . Кредит наданий на строк – 360 днів, з 22.10.2023 року по 16.10.2024 року, з умовою сплати відсотків згідно вимог договору згідно п.3.1, п.1.4.1 на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом протягом строку кредиту (метод факт/факт), стандартна процентна ставка – 2 % в день в межах строку кредиту. 
ТОВ «Лінеура Україна» умови договору виконало, надало відповідачу кредитні кошти, який всупереч умов договору не виконав свого зобов`язання щодо повернення коштів, що призвело до виникнення заборгованості.
Згідно п. 5.1.3 договору, ТОВ «Лінеура Україна» має право укладати договори щодо відступлення права вимоги за договором або договори факторингу з будь-якою третьою особою без окремої згоди клієнта із обов`язковим повідомленням клієнта про таке відступлення протягом 10 робочих днів з дати такого відступлення.
24.05.2024 року ТОВ «Лінеура Україна» на підставі договору факторингу № 24/05/2024 за плату відступило, а ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» набуло право грошової вимоги до відповідача за договором № 4076229від 22.10.2023 року в загальній сумі 10 640 грн., в т.ч. заборгованість по тілу кредиту – 2 000 грн., заборгованість по відсоткам – 8 640 грн.
Оскільки станом на дату укладення договору факторингу – 24.05.2024 року строк дії договору № 4076229 від 22.10.2023 року не закінчився, позивач за 145 календарних днів (з 25.05.2024 року по 16.10.2024 року) нарахував проценти за стандартною процентною ставкою в сумі 5 800 грн. (2 000 грн. ? 2 % = 40 грн. ? 145 календ.днів) в межах дії договору.
Загалом заборгованість відповідача ОСОБА_1 за договором № 4076229 від 22.10.2023 року становить 16 440 грн., з яких: заборгованість по тілу кредиту – 2 000 грн., заборгованість по відсоткам, нарахованим первісним кредитором – 8 640 грн., відсотки, нараховані позивачем у межах строку дії кредитного договору за 145 календарних днів – 5 800 грн.
На підставі ст.ст. 512, 514, 526, 530, 625, 1048, 1049, 1054 ЦК України ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» просило стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 4076229 від 22.10.2023 рокув загальному розмірі 16 440 грн., а також судові витрати: судовий збір – 2 662, 40 грн. та витрати на правничу допомогу – 10 000 грн.
Провадження у справі відкрите 11.05.2026 року.
Представник позивача – Столітній М.М. в судове засідання не з`явився, в позовній заяві зазначив про розгляд справи у його відсутності. 
Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання повторно не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся завчасно та належним чином, відзиву на позов, заяв про відкладення розгляду справи або про розгляд справи у його відсутності не надавав. Про причини неявки суд не повідомив.
Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
З урахуванням вимог статей 223, 280 ЦПК України суд провів заочний розгляд справи.
Відповідно до ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки сторони не з`явились в судове засідання.
Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню. 
Судом встановлено, що 22.10.2023 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 в електронній формі шляхом обміну електронними повідомленнями з використанням інформаційно-комунікаційної системи, із застосуванням електронного підпису, одноразовим ідентифікатором (В904) згідно ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» був укладений договір № 4076229 про надання коштів на умовах споживчого кредиту.
ТОВ «Лінеура Україна» надало ОСОБА_1 кредитні кошти – 2 000 грн. (п.1.2), в безготівковій формі шляхом перерахування за реквізитами платіжної картки, реквізити якої надані ним первісному кредитору з метою отримання кредиту: НОМЕР_1 (п.2.1). Кредит наданий на строк – 360 днів, з періодичністю платежів зі сплати процентів – кожні 20 днів (п.1.3), з 22.10.2023 року по 16.10.2024 року, з умовою сплати відсотків згідно вимог договору згідно п.3.1, п.1.4.1 на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом протягом строку кредиту (метод факт/факт), стандартна процентна ставка – 2 % в день в межах строку кредиту (п.1.4.1). 
Загальна вартість кредиту за стандартною ставкою за весь строк кредитування – 16 400 грн. (п.1.6.1).
ТОВ «Лінеура Україна» умови договору виконало, надало відповідачу 22.10.2023 року кредитні кошти – 2 000 грн. на картку НОМЕР_1 , що підтверджено повідомленням ТОВ «УПР», номер транзакції в системі іРау.иа - 299237594, який всупереч умов договору не виконав свого зобов`язання щодо повернення коштів, що призвело до виникнення заборгованості.
Згідно п. 5.1.3 договору, ТОВ «Лінеура Україна» має право укладати договори щодо відступлення права вимоги за договором або договори факторингу з будь-якою третьою особою без окремої згоди клієнта із обов`язковим повідомленням клієнта про таке відступлення протягом 10 робочих днів з дати такого відступлення.
24.05.2024 року ТОВ «Лінеура Україна» на підставі договору факторингу № 24/05/2024 за плату відступило, а ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» набуло право грошової вимоги до відповідача за договором № 4076229 від 22.10.2023 року в загальній сумі 10 640 грн., в т.ч. заборгованість по тілу кредиту – 2 000 грн., заборгованість по відсоткам – 8 640 грн.
Оскільки станом на дату укладення договору факторингу – 24.05.2024 року строк дії договору № 4076229 від 22.10.2023 року не закінчився, за 145 календарних днів (з 25.05.2024 року по 16.10.2024 року) ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» були нараховані проценти за стандартною процентною ставкою в сумі 5 800 грн. (2 000 грн. ? 2 % = 40 грн. ? 145 календ.днів) в межах дії договору. 
Загалом заборгованість відповідача ОСОБА_1 за договором № 4076229 від 22.10.2023 року становить 16 440 грн., з яких: заборгованість по тілу кредиту – 2 000 грн., заборгованість по відсоткам, нарахованим первісним кредитором – 8 640 грн., заборгованість по відсоткам, нарахованим позивачем у межах строку дії кредитного договору – 5 800 грн.
За таких обставин суд вважає, що правовідносини, що виникли між сторонами, є зобов`язальними і регулюються нормами глав 47-49 ЦК України, а також спеціальними нормами глави 71 ЦК України, Закону України «Про електронну комерцію». 
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.
Згідно ст. 1054 ч. 1 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Статтею 1046 ЦК України визначено: за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. 
Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. 
Відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). 
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України). 
Сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов кредитного договору (ст. 638 ЦК України).
Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 ЦК України.
Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.
Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (частина третя статті 215 ЦК України).
У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.
Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Судом встановлено, що за умовами кредитного договору від 22.10.2023 року, кредит був наданий відповідачу ОСОБА_1 в загальній сумі 2 000 грн. Договір укладений дистанційно, в електронній формі, з використанням інформаційно-комунікаційних систем, шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття (акцепт пропозиції) та підписано накладенням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідно до ЗУ «Про електронну комерцію» договір прирівнюється до укладеного в письмовій формі.
Без отримання листа на адресу електронної пошти та смс-повідомлення, без здійснення входу на сайти товариств за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір з відповідачем не був би укладений.
Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.
Відповідно до частини першої статті 181 ГК України господарський договір, як правило, існує в вигляді єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощеній формі шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами та іншими засобами електронної комунікації, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлення, якщо законом не встановлено спеціальні норми до форми та порядку укладення даного виду договорів.
Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).
Необхідно, щоб електронний договір включав всі істотні умови для відповідного виду договору, інакше він може бути визнаний неукладеним або недійсним, у зв`язку з недодержанням письмової форми в силу прямої вказівки закону.
В силу частини першої статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Однак важливо розуміти в якому конкретному випадку потрібно створювати електронний договір у вигляді окремого електронного документа, а коли досить висловити свою волю за допомогою засобів електронної комунікації.
Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі.
Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом.
Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа.
Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.
Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.
При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.
Відповідна позиція щодо застосування вказаних норм права викладена в постанові ВС від 09.09.2020 року у справі № 732/670/19.
Таким чином, в судовому засіданні було встановлено, що позивач надав належні і допустимі докази укладення 22.10.2023 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 кредитного договору № 4076229 від 22.10.2023 року та отримання позичальником кредитних коштів в загальній сумі 2 000 грн., переходу права вимоги до позивача за вказаним кредитним договором.
В зв`язку з простроченням боржником виконання грошового зобов`язання за кредитним договором № 4076229 від 22.10.2023 року, що укладався на 360 днів, права позивача порушені і підлягають захисту. 
Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості, заборгованість ОСОБА_1 перед позивачем за кредитним договором № 4076229 від 22.10.2023 року становить 16 440 грн., з яких: заборгованість по тілу кредиту – 2 000 грн., заборгованість по відсоткам, нарахованим первісним кредитором – 8 640 грн., відсотки, нараховані позивачем у межах строку дії кредитного договору за 145 календарних днів – 5 800 грн.
Оскільки заборгованість за кредитним договором не погашена, з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість в загальному розмірі 16 440 грн. 
Сплата судового збору – 2 662,40 грн. (із застосуванням коеф. 0, 8) підтверджена платіжною інструкцією від 21.04.2026 року.
Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача також підлягає стягненню судовий збір.
Крім того, позивач заявив про стягнення витрат на правничу допомогу в сумі 10 000 грн., надавши в підтвердження договір про надання правничої допомоги, укладений 10.12.2024 року із адвокатом Столітнім М.М., акт виконаних робіт від 21.04.2026 року.
Враховуючи вимоги ст.ст. 137, 141 ЦПК України, складність справи та виконану адвокатом роботу, час, витрачений на виконання відповідних робіт, обсяг наданих послуг, ціну позову і особливості розгляду конкретної справи в спрощеному провадженні, заперечення відповідача, суд вважає доцільним стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу в сумі 2 000 грн. 
Керуючись ст.ст. 526, 625, 629, 634, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 4, 5, 10, 12, 76-82, 89, 141, 223, 247, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд,
в и р і ш и в :
позов задоволити.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» (ЄДРПОУ44559822, м. Київ, вул. Набережно-Корчуватська, б. 27, приміщення 2) заборгованість за кредитним договором № 4076229 від 22.10.2023 року в розмірі 16 440 (шістнадцять тисяч чотириста сорок) грн., а також судові витрати: судовий збір в розмірі 2 662 (дві тисячі шістсот шістдесят дві) грн. 40 коп. та витрати на правничу допомогу в розмірі 2 000 (дві тисячі) грн. 
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня проголошення рішення. 
Рішення може бути оскаржене. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення відповідно до вимог 354, 355 ЦПК України, розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України.

Повне судове рішення складене 02 вересня 2026 року.
Суддя: