ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2026 року | м. Львів | Справа № 500/4896/25 пров. № А/857/45626/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

судді-доповідача Шинкар Т.І.,
суддів Довгої О. І.,
Запотічного І. І.,

розглянувши в письмовому провадженні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду 29 вересня 2025 року (головуючий суддя Мірінович У.А.), ухвалене у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження у м. Тернопіль, у справі № 500/4896/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання до вчинення дій,

В С Т А Н О В И В :

18.08.2025 ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся в суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, в якому просив: визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 22.07.2025 №191950021461 про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 ; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 01.09.1982 по 28.10.1982, з 15.01.1985 по 01.06.1999, з 01.06.1999 по 01.08.1999, з 31.12.2003 по 12.05.2004 згідно трудової книжки серія НОМЕР_1 , дата заповнення 01.11.1982; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 14.07.2025 про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (з урахуванням зарахованого страхового стажу) та прийняти рішення.
Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду 29 вересня 2025 року позов задоволено. 
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки та документації. Суд вважав, що за не виконання підприємством вимог законодавства працівник не може нести відповідальність та це не може бути причиною позбавлення останнього права на належне пенсійне забезпечення. Право позивача на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості роботи працівника, відповідального за порядок ведення трудової книжки. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. З огляду на викладене суд дійшов висновку, що відповідач, відмовляючи зараховувати вищезазначені спірні періоди роботи, діяв не на підставі та не у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, відтак рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 22.07.2025 №191950021461 про відмову у призначенні пенсії за віком позивачу є протиправним та підлягає скасуванню. А, порушені права позивача підлягають захисту судом шляхом зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зарахувати спірні періоди та повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області подало апеляційну скаргу, просить скасувати рішення Тернопільського окружного адміністративного суду 29 вересня 2025 року та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити. Апеляційну скаргу мотивовано тим, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області за наданими документами до страхового стажу не зараховано: період роботи з 01.09.1982 по 28.10.1982, з 15.01.1985 по 01.06.1999, з 01.06.1999 по 01.08.1999, з 31.12.2003 по 12.05.2004, оскільки в уточнюючих довідках за цей період зазначено прізвище ОСОБА_2 , що не відповідає даним паспорта позивача ОСОБА_3 . Зазначає, що страховий стаж роботи позивача є недостатнім для призначення пенсії відповідно до ч.1 ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Враховуючи положення статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд апеляційної інстанції дійшов висновку щодо можливості розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, на підставі наявних у ній доказів.
Згідно з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, приходить до переконання, що оскаржуване рішення суду першої інстанції вимогам статті 242 КАС України відповідає.
З матеріалів справи судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 14.07.2025 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області із заявою про призначення пенсії за віком. На дату звернення вік позивача становив 62 роки.
Для прийняття рішення за результатами поданої заяви за принципом екстериторіальності структурним підрозділом визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області
За результатами розгляду вказаної заяви рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 22.07.2025 №191950021461 позивачу відмовлено у призначенні пенсії, у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу. 
При цьому, у рішенні вказано, що такий стаж позивача становить 15 років 9 місяців 7 днів при необхідному 30 років. Відмовляючи позивачу у призначенні пенсії, відповідач не врахував до страхового стажу позивача: 
- період роботи з 01.09.1982 по 28.10.1982 згідно трудової книжки від 01.11.1982 серія НОМЕР_2 , оскільки період роботи передує даті видачі трудової книжки, а згідно уточнюючої довідки від 12.06.2023 №257 зазначене прізвище в первинних документах ОСОБА_2 , що не відповідає паспортним даним заявника ОСОБА_3 ; 
- період роботи з 15.01.1985 по 01.06.1999, з 01.06.1999 по 01.08.1999, оскільки записи про роботу не засвідчені печаткою організації, а згідно уточнюючої довідки від 12.06.2023 №258 зазначене прізвище в первинних документах ОСОБА_2 , що не відповідає паспортним даним заявника ОСОБА_3 ; 
- період роботи з 01.12.2003 по 12.05.2004, оскільки запис про період перебування в центрі зайнятості не засвідчений підписом відповідальної особи, а згідно уточнюючої довідки від 18.07.2023 №119 зазначене прізвище в первинних документах ОСОБА_4 , що не відповідає паспортним даним заявника ОСОБА_3 .
Не погодившись із рішенням про відмову у призначенні пенсії, позивач звернувся до суду з даною позовною заявою.
Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції враховує такі підстави.
Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Статтею 46 Конституції України закріплено право громадян на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Зі змісту частини 3 статті 23 Загальної Декларації прав людини та пункту 4 частини 1 Європейської Соціальної хартії випливає, що кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, - яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначені Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин (далі - Закон № 1058-IV).
Відповідно до частини 1 статті 4 Закону № 1058-IV законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, законів України «Про недержавне пенсійне забезпечення», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.
За змістом ч.1 ст.24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Згідно з ч.4 ст.24 Закону № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Частиною 1 ст.26 Закону № 1058-IV визначено, що починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема: з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 років.
У законодавстві, що діяло раніше (до 01.01.2004), зокрема у Законі України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року № 1788-ХІІ (далі - Закон України № 1788-ХІІ), йдеться про стаж роботи, що дає право на призначення трудових пенсій (загальний трудовий стаж).
Зміст поняття «загальний трудовий стаж» є ширшим, ніж поняття «страховий стаж», оскільки до першого включаються також періоди суспільно корисної діяльності, коли особа не підлягала загальнообов`язковому соціальному страхуванню.
Положеннями ч.1 ст.56 Закону № 1788-ХІІ передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Відповідно до ст.48 Кодексу законів про працю України, положення якої кореспондуються зі ст.62 Закону № 1788-ХІІ, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. 
Аналогічна норма передбачена постановою Кабінету Міністрів «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» від 12.08.1993 №637 (далі – Порядок №637).
Згідно з п.3 Порядку №637, за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Пунктом 20 Порядку №637 встановлено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток №5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. Додатково в довідці наводяться такі відомості: стосовно трактористів-машиністів підприємств сільського господарства (в тому числі колгоспів) - про безпосередню зайнятість у виробництві сільськогосподарської продукції.
Отже, основним документом, який підтверджує наявність у особи трудового стажу, є трудова книжка.
При цьому, чинним законодавством встановлено пріоритетність записів у трудовій книжці перед відомостями про період роботи, що можуть міститися в інших документах, а також необхідність надання уточнюючої довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників для підтвердження спеціального трудового стажу лише у випадку, коли в трудовій книжці відсутні відповідні відомості.
Згідно з п.2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 № 22-1 (далі – Порядок № 22-1), до заяви про призначення пенсії додаються документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок підтвердження наявного трудового стажу). За період роботи, починаючи з 01 січня 2004 року, орган, що призначає пенсію, додає довідку з бази даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - реєстр застрахованих осіб) за формою згідно з додатком 4 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18 червня 2014 року № 10-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 08 липня 2014 року за № 785/25562 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 27 березня 2018 року № 8-1) (далі - Положення), а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 до Положення.
Як передбачено п.4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 №301 «Про трудові книжки працівників», відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.
На момент внесення записів у трудову книжку позивача діяв Порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях визначений Інструкцією про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затвердженою постановою Державного комітету ради міністрів СРСР з питань праці та заробітної плати від 09.07.1958 №620 та Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.1974 №162 (далі – Інструкція №162).
Згідно з п.2.2. Інструкції № 162 заповнення трудової книжки вперше здійснюється адміністрацією підприємства у присутності робітника не пізніше тижневого строку з дня прийняття на роботу. До трудової книжки вносяться, зокрема, відомості про працівника: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про роботу: прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення.
Відповідно до п.2.3. Інструкції № 162 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Наприклад, якщо робітник або службовець прийнятий на роботу 5 січня 1984 р., у графі 2 трудової книжки раніше встановленого зразка (1938 року) записується «1984.05.01», в трудових книжках, виданих після 1 січня 1975 р.; «05.01.1984». Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів.
У разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення на іншу постійну роботу, про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується адміністрацією того підприємства, де було зроблено відповідний запис. Адміністрація за новим місцем роботи зобов`язана надати працівнику в цьому необхідну допомогу (п.2.5. Інструкції № 162).
Згідно з п.2.12 Інструкції № 162 зміна записів у трудових книжках про прізвище, ім`я, по батькові і дату народження виконується власником або уповноваженим ним органом за останнім місце роботи на підставі документів (паспорта, свідоцтва про народження, про шлюб, про розірвання шлюбу, про зміну прізвища, ім`я та по батькові тощо) і з посиланням на номер і дату цих документів.
Зазначені зміни вносяться на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Однією рискою закреслюється, наприклад, колишнє прізвище або ім`я, по батькові, дата народження і записуються нові дані з посиланням на відповідні документи на внутрішньому боці обкладинки і завіряються підписом керівника підприємства або печаткою відділу кадрів.
Аналогічні за змістом положення містить також Інструкція про порядок ведення трудових книжок працівників, затверджена наказом Міністерством праці України, Міністерством юстиції України, Міністерством соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58 та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 за № 110.
Аналіз вказаних норм свідчить, що законодавством чітко визначено порядок організації ведення, обліку, зберігання і видачу трудових книжок працівників, а також встановлено відповідальність за порушення такого порядку.
Всі записи, які мають відношення до трудової діяльності працівника та вносяться до трудової книжки, можуть бути внесені вичерпним колом осіб, насамперед керівником підприємства, установи, організації в порядку, строк та спосіб, передбачений відповідним законодавством.
Самостійне внесення працівником відомостей щодо своєї трудової діяльності, а також внесення виправлень у разі неправильного або неточного запису не передбачено. 
Отже, обов`язок щодо внесення достовірних та правильних записів до трудової книжки працівника покладається саме на власника або уповноважений ним орган, тобто на роботодавця.
Судом апеляційної інстанції досліджено трудову книжку позивача серії НОМЕР_2 від 01.11.1982 (арк.справи 13-16).
Вказана трудова книжка містить спірні записи, що не враховані пенсійним органом, а саме згідно наявної в матеріалах справи копії трудової книжки позивача серії НОМЕР_2 від 01.11.1982 слідує, що позивач:
- 01.09.1982 прийнятий на роботу на Козівський цукровий завод на посаду сезонного оператора (наказ №54 від 01.09.1982) (запис №1); 
- 28.10.1982 звільнений з посади у зв`язку з призовом в ряди радянської армії (наказ №71 від 28.10.1982) (запис №2). 
Вказані записи засвідчено підписом інспектора відділу кадрів та печаткою Козівського цукрового заводу. 
- 15.01.1985 прийнято на посаду слюсаря по 3 розряду на Козівський цукровий завод (наказ №2 від 14.01.1985), (запис №4); 
- 01.06.1999 звільнений з роботи у зв`язку з переведенням в ДП «Козова» ЗАТ «Тернопільський агропромисловий комплексі» на підставі пункту 5 статті 36 КЗпП України (наказ №27 від 01.06.1999), (запис №8); 
- 01.06.1999 прийнято на роботу в ДП «Козова» по переведенню з ВАТ «Козівський цукровий завод» слюсарем-ремонтником ТЕЦ4 розряду (наказ №1 від 01.06.1999), (запис №9);
- 01.08.1999 створена філія «Козова» ЗАТ «Тернопільський агропромисловий комплекс» (наказ №25 від 01.08.1999), (запис №10); 
- 01.08.1999 звільнений з роботи у зв`язку з переведенням за його заявою в філію «Козова» на підставі пункту 5 статті 36 КЗпП України (наказ №25а від 01.08.1999) (запис №11); 
Вказані записи засвідчено підписом інспектора відділу кадрів та печаткою філії «Козова» Закритого акціонерного товариства «Тернопільський агропромисловий комплекс».
- 31.12.2003 розпочато виплату допомоги по безробіттю згідно статті 22 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (наказ №НТ03123 від 31.12.2003), (запис №22); 
- 12.05.2004 припинено виплату допомоги по безробіттю згідно пункту 1.1 статті 31 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» (наказ №НТ040 від 13.05.2004) (запис №23). 
Вказані записи засвідчено підписом директора Козівського районного центру зайнятості ОСОБА_5 та засвідчено печаткою Козівського районного центру зайнятості.
В оскаржуваному рішенні, Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області обґрунтовуючи відмову у призначенні пенсії вказано про незарахування до стажу позивача періодів роботи позивача згідно його трудової книжки, оскільки період роботи з 01.09.1982 по 28.10.1982 дата прийняття на роботу передує даті видачі трудової книжки; період роботи з 15.01.1985 по 01.06.1999, з 01.06.1999 по 01.08.1999, оскільки записи про роботу не засвідчені печаткою організації, період роботи з 01.12.2003 по 12.05.2004, оскільки запис про період перебування в центрі зайнятості не засвідчений підписом відповідальної особи.
Разом з тим, апеляційний суд зазначає, що зі змісту наданої позивачем трудової книжки можливо встановити назву підприємств та періоди роботи з аналізу усіх граф трудової книжки (відомості про накази, реквізити посадових осіб, що вчиняли записи, тощо). Під час розгляду справи не надано доказів того, що вказані записи в трудовій книжці позивача є сфальсифікованими або мають характеру підробки. 
Крім того, апеляційний суд зазначає, що на підтвердження спірного періоду трудової діяльності позивачем надавались до пенсійного органу архівні довідки.
Так, згідно архівної довідки №257 від 12.06.2023, виданої Архівним відділом №4 Тернопільської районної військової адміністрації зазначено, що в документах архівного фонду «Відкрите акціонерне товариство «Козівський цукровий завод» смт. Козова Тернопільської області, в наказах директора Козівського цукрового заводу за 1982 рік числиться наказ №54 від 01.09.1982 року, згідно якого ОСОБА_1 прийнято на роботу з 01.09. 1982 року та наказ №71 від 02.10.1982, згідно якого ОСОБА_1 звільнено з роботи з 02.11.1982 року.
Відповідно до архівної довідки №258 від 12.06.2023, виданої Архівним відділом №4 Тернопільської районної військової адміністрації зазначено, що в документах архівного фонду «Відкрите акціонерне товариство «Козівський цукровий завод» смт. Козова Тернопільської області, в наказах директора Козівського цукрового заводу за 1985 рік числиться наказ №2 від 14.01.1985 року, згідно якого ОСОБА_1 прийнято на роботу з 15.01.1985, в наказах директора Козівського цукрового заводу за 1999 рік числиться наказ №27 від 01.06.1999, згідно якого ОСОБА_1 звільнено з роботи у зв`язку з переведенням в ДП «Козова» ЗАТ «Тернопільський агропромисловий комплекс», ст. 36 п. 5 КЗпП України з 01.06.1999.
Відповідно до архівної довідки №259 від 12.06.2023, виданої Архівним відділом №4 Тернопільської районної військової адміністрації зазначено, що в документах архівного фонду Товариство з обмеженою відповідальністю «Козова-цукор» смт. Козова Тернопільської області, в наказах генерального директора товариства за 2002 рік числиться наказ №8 від 10.07.2002, згідно якого ОСОБА_1 прийнято на роботу у зв`язку з переведенням з філії «Козова» ЗАТ «ТАПК» з 01.07.2002 року, та наказ №246 від 17.12.2002 року, згідно якого ОСОБА_1 звільнено з роботи за угодою сторін ст. 36 п. 1 КЗпП України з 17.12.2002.
Згідно довідки №99 від 25.07.2025, виданої Козівським управлінням Тернопільської філії Тернопільського обласного центру зайнятості ОСОБА_1 перебував на обліку в Козівському районному центрі зайнятості як безробітний і одержував допомогу по безробіттю з 31.12.2003 (наказ №НТ031221 від 31.12.2003) по 12.05.2004 (наказ №НТ040513 від 13.05.2004).
Однак, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області не взято до уваги вказані довідки, оскільки зазначене прізвище в первинних документах ОСОБА_4 , ОСОБА_2 не відповідає паспортним даним заявника ОСОБА_3 .
Наведену позицію позивача апеляційний суд вважає хибною, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, зокрема за неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки, іншої документації з вини адміністрації підприємства, що не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист.
Така правова позиція викладена Верховним Судом в постанові від 21.02.2018 року по справі №687/975/17, у якій зазначено, що на особу не може перекладатися тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.
Верховний Суд не відходив від вказаного правового висновку та підтвердив його у постанові від 20.01.2022 року №591/7003/16а, в якій зазначив, що відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, якій ця трудова книжка належить, а отже, й не може впливати на її особисті права.
Водночас, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства, а тому вказані обставини не можуть бути підставою для позбавлення позивача конституційного права на соціальний захист в частині призначення пенсії за віком.
Суд також враховує, що аналіз змісту зазначених документів свідчить про те, що не виникає зайвих сумнівів, що вказані документи належать саме ОСОБА_1 , та видані на його ім`я, оскільки містять додаткові ідентифікуючі дані, що дає підстави стверджувати що всі вони стосуються однієї і тієї ж особи, а саме ОСОБА_1 .
Статтею 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
За встановлених обставин, надаючи правову оцінку аргументам сторін, суд апеляційної інстанції приходить висновку, що обов`язок належного оформлення трудової книжки та іншої документації покладається не на працівника, а на роботодавця; працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, зокрема за неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки, іншої документації з вини адміністрації підприємства. Відтак суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідачем протиправно не зараховано до страхового стажу позивача період роботи з 01.09.1982 по 28.10.1982, з 15.01.1985 по 01.06.1999, з 01.06.1999 по 01.08.1999, з 31.12.2003 по 12.05.2004 згідно трудової книжки серія НОМЕР_1 від 01.11.1982, оскільки такий має бути зарахований, з огляду на вищевикладене. Як наслідок, спірне рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 22.07.2025 №191950021461 про відмову у призначенні пенсії за віком позивачу є протиправним та підлягає скасуванню, а заява про призначення пенсії підлягає повторному розгляду. 
Згідно з частиною 2 статті 6 КАС України та статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.
У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.
З огляду на викладене, враховуючи положення статті 316 КАС України, прецедентну практику ЄСПЛ, суд апеляційної інстанції приходить переконання, що судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні викладено підстави задоволення позовних вимог, на основі об`єктивної оцінки наданих сторонами доказів повно встановлено фактичні обставини справи, правильно застосовано норми матеріального права. 
Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування, оскільки не впливають на законність судового рішення.
Керуючись статтями 241, 243, 308, 311, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду 29 вересня 2025 року у справі № 500/4896/25 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Головуючий суддя | | Т. І. Шинкар
судді | | О. І. Довга
| | І. І. Запотічний