Справа № 308/2370/26

Закарпатський апеляційний суд

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16.07.2026 м. Ужгород

Суддя Закарпатського апеляційного суду Феєр І. С., за участю представника Закарпатської митниці Держмитслужби Селеша О. Я., розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді справу про порушення митних правил № 33/4806/310/26, за апеляційною скаргою заступника начальника Закарпатської митниці Держмитслужби Кравченка Т. на постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 11.05.2026. 
Цією постановою закрито провадження в справі про порушення митних правил на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, щодо:
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , працюючого керівником ФОП ОСОБА_2 , у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 485 МК України. 
Як встановлено судом першої інстанції, 02.10.2025 до Закарпатської митниці надійшла інформація від уповноваженого митного органу Чеської Республіки щодо результатів перевірки сертифікатів з перевезення товарів EUR.1.
Згідно з відповіддю митного органу Чеської Республіки № 35185-2/2025-900000-22020/ZD від 04.09.2025 встановлено, що декларація постачальника, на підставі якої було оформлено сертифікат EUR.1 № и.Ty 0648772 від 08.03.2024, фактично не видавалась відповідною компанією та має ознаки підроблення.
Під час аналізу матеріалів встановлено, що 19.03.2024 у зоні митного контролю митного поста «Виноградів» декларантом ФОП ОСОБА_3 від імені ФОП ОСОБА_2 подано митну декларацію ІМ40 ДЕ № 24UA305270001211U9 разом із товаросупровідними документами, зокрема інвойсом № 20240628 від 04.03.2024 та сертифікатом EUR.1 № и.Ty 0648772 від 08.03.2024.
Предметом переміщення був товар — сідельний тягач марки VOLVO, модель FH 500, 2015 року виготовлення, бувший у використанні.
Відправником товару є іноземне підприємство «LKW BUDWEISER SPEDITION Kratochvil spol s.r.o.», одержувачем — ФОП ОСОБА_2 . Зовнішньоекономічна операція здійснювалась на підставі рахунку-фактури № 20240628 від 04.03.2024.
Митне оформлення товару здійснено із застосуванням преференційного режиму (код пільги 410), що передбачає звільнення від сплати ввізного мита для товарів, які походять з країн ЄС, на підставі Угоди про асоціацію між Україною та Європейським Союзом.
Для підтвердження преференційного походження товару було подано сертифікат EUR.1 № и.Ty 0648772 від 08.03.2024, на підставі якого застосовано пільгу та сплачено ПДВ у сумі 197803,02 грн.

-2-

Разом з тим, митний орган дійшов висновку, що зазначений сертифікат оформлений на підставі підробленого документа, у зв`язку з чим є недійсним, а застосування пільги — неправомірним.
Згідно з розрахунками митного органу, у разі незастосування пільги загальна сума митних платежів становила б 316484,83 грн, у зв`язку з чим, на думку митниці, відбулося їх зменшення на 118681,81 грн.
У поясненнях від 02.02.2026 ОСОБА_2 зазначив, що сертифікат EUR.1 отримував особисто та передавав декларанту.
Дії ОСОБА_2 кваліфіковані за ст. 485 МК України.
Рішення про закриття справи щодо ОСОБА_2 мотивовано тим, що надані митним органом докази не є достатніми та не дають підстав для висновку про наявність у діях ОСОБА_2 прямого умислу на вчинення правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 485 МК України.. 
В апеляційній скарзі заступник начальника Закарпатської митниці Держмитслужби Кравченко Т. порушує питання про скасування постанови суду від 11.05.2026 про закриття провадження у справі про порушення митних правил відносно ОСОБА_2 . Просить визнати ОСОБА_2 винним у порушенні митних правил, передбачених ст. 485 МК України та призначити йому стягнення відповідно до санкції статті. В обґрунтування своїх вимог зазначає про те, що суд, як підставу для закриття провадження по справі врахував пояснення адвоката., який зазначив, що ОСОБА_2 не брав участі в оформленні сертифікату EUR.1, такий видавався митними органами Чехії. Також, у поясненні вказано про те, що відповідно до вимог Регіональної конвенції про пан-євро-середземноморські преференційні правила похоження, сертифікат EUR.1 видається за заявою експортера, а відтак він немає жодного відношення до його оформлення. Натомість, як вбачається з відповіді уповноваженого митного органу Чеської Республіки, в результаті проведеної перевірки, зокрема сертифікатів з перевезення EUR.1, встановлено, що на запит митниці Чехії, компанія, яка зазначена в декларації постачальника заявила, що вона не видавала декларацію постачальника, та, що вона явно є підробленою. Крім того, вигодонабувачем у даному випадку виступає виключно отримувач, а відтак у нього є прямий умисел на подання документів, з метою неправомірного зменшення розміру суми митних платежів. Таким чином, судом не досягнуто мети адміністративного стягнення передбаченої ст. 23 КУпАП, у відповідності до якої адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.
Будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду апеляційної скарги, ОСОБА_2 та його захисник-адвокат Марич І. Ю. на розгляд справи щодо ОСОБА_2 не з`явилися, клопотання про відкладення розгляду справи не заявляли, відомостей про поважність причин неявки не надали. При цьому, за змістом ст. 294 КУпАП явка особи, яка притягується до відповідальності, чи захисника, у судове засідання на апеляційний розгляд справи не є обов`язковою. Тому враховуючи вимоги закону про розгляд справи в розумні строки, а також рішення Європейського суду з прав людини «Юніон Адіментаріа проти Іспанії » від 07.07.1989 про те, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було знівельовано ключовий принцип - верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, якщо таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи, а тому апеляційний суд вважає за можливе роз глянути справу за 

-3-

відсутності ОСОБА_2 та його захисника-адвоката Марича І. Ю. що не може розцінюватись як порушення їх прав, передбачених ст. 268, 271 КУпАП. Крім того враховується клопотання про розгляд апеляційної скарги у їх відсутності.
Заслухавши пояснення представника Закарпатської митниці Селеша О. Я., який підтримав апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи про порушення митних правил, зібрані докази, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.
Частиною 1 статті 7 КУпАП визначено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Згідно ст. 245, 252 КУпАП, ст. 486 МК України, завданнями провадження в справі про порушення митних правил і обов`язком органу, який її розглядає, є, зокрема, своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин справи, вирішення її з дотриманням вимог закону.
Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
За приписами до ч. 1 ст. 495 МК України, доказами у справі про порушення митних правил є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюються наявність або відсутність порушення митних правил, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Такі дані встановлюються: 1) протоколом про порушення митних правил, протоколами процесуальних дій, додатками до зазначених протоколів; 2) поясненнями свідків; 3) поясненнями особи, яка притягується до відповідальності; 4) висновком експерта; 5) іншими документами (належним чином завіреними їх копіями або витягами з них) та інформацією, у тому числі тими, що перебувають в електронному вигляді, а також товарами - безпосередніми предметами порушення митних правил, товарами із спеціально виготовленими сховищами (тайниками), що використовувалися для приховування безпосередніх предметів порушення митних правил від митного контролю, транспортними засобами, що використовувалися для переміщення безпосередніх предметів порушення митних правил через митний кордон України.
У свою чергу ст. 251 КУпАП передбачає, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення.
Відповідно до ч. 2 ст. 459 МК України суб`єктами адміністративної відповідальності за порушення митних правил можуть бути громадяни, які на момент вчинення такого правопорушення досягли 16-річного віку, а при вчиненні порушень митних правил підприємствами – посадові особи цих підприємств.
Диспозиція ст. 485 МК України визначає склад адміністративного правопорушення, що полягає у заявленні в митній декларації з метою неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру неправдивих відомостей щодо істотних умов зовнішньоекономічного договору (контракту), ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача товару, неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості, та/або надання з цією ж метою митному органу документів, що містять такі відомості, або несплата митних платежів у строк, встановлений законом, або інші протиправні дії, спрямовані на 

-4-

ухилення від сплати митних платежів, а так само використання товарів, стосовно яких надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, у зв`язку з якими було надано такі пільги.
Безпосереднім об`єктом посягання при вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 485 МК України, є встановлений порядок митного декларування товару або сплата митних платежів у строк та спосіб, встановлений законом.
Об`єктивною стороною даного адміністративного правопорушення, зокрема, є дії, спрямовані на неправомірне звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру шляхом зазначення неправдивих відомостей щодо істотних умов зовнішньоекономічного договору (контракту), ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача товару, неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості, та/або надання з цією ж метою митному органу документів, що містять такі відомості, або несплата митних платежів у строк, встановлений законом, або інші протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, а так само використання товарів, стосовно яких надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, у зв`язку з якими було надано такі пільги.
Суб`єктивна сторона вказаного правопорушення характеризується прямим умислом, тобто усвідомленням особою, яка його вчинила характеру незаконності дій та свідомого порушення порядку митного декларування товару та сплати митних платежів у спосіб, встановлений законом.
За змістом ст. 10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.
Тобто, особа при вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 485 МК України повинна: усвідомлювати, що вона заявляє в митній декларації відомості, які є неправдивими чи надає неправдиві документи; усвідомлювати, що її дії призведуть до ухилення від сплати митних платежів; усвідомлювати, що таке ухилення від сплати митних платежів буде неправомірним; особа повинна бажати настання наслідків своїх дій, а саме зменшення розміру митних платежів чи ухилення від їх сплати, оскільки це випливає із мети правопорушення.
Усі ці ознаки характерні для умисної форми вини. Правопорушення, передбачене ст. 485 МК України не може бути вчинене з необережності.
Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 20.03.2018 у справі 640/7258/17, відповідно до якої для притягнення до відповідальності, згідно статті 485 МК України необхідно доведення факту заявлення в митній декларації, в даному випадку неправдивих відомостей та/або надання документів, що містять неправдиві відомості та наявність прямого умислу.
При цьому, статтею 485 МК України передбачено наявність спеціальної протиправної мети неправомірного звільнення від сплати чи зменшення розміру сплати митних платежів, що свідчить про те, що це правопорушення може бути вчинено тільки з умисною формою вини, оскільки необережно не можливо заявити неправдиві відомості.
Тобто, потрібно встановити, що особа, яка вчинила склад правопорушення, передбачений ст. 485 МК України, повинна діяти умисно, тобто усвідомлено, цілеспрямовано чинила так, щоб уникнути від сплати митних платежів (у тому числі сплати їх у меншому розмірі).
Наведене підтверджується також позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 27.01.2022 у справі № 725/3788/16-а, згідно якої склад правопорушення, 
-5-

передбаченого ст. 485 МК України передбачає, з-поміж іншого, те що особа, яка його вчинила, діяла умисно, тобто усвідомлено, цілеспрямовано чинила так, щоб уникнути від сплати митних платежів (у тому числі й сплати їх у меншому розмірі). При цьому зовнішній прояв (винного, протиправного) діяння передбаченого ст. 485 МК України обов`язково повинен поєднуватися з умислом суб`єкта його вчинення на посягання на охоронювані законом суспільні відносин (встановлений законом порядок сплати податків та зборів).
Згідно з протоколом про порушення митних правил № 0130/UA305000/2026 від 05.02.2026, ОСОБА_2 інкримінуються дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів під час митного оформлення товару: «Сідельний тягач для перевезення напівпричепів, колісний, марки VOLVO, модель FH 500, номер шасі: НОМЕР_1 , тип двигуна – дизельний, об`ємом 12777 куб.см, потужність - 375 kW; повна маса 18600 кг, колісна формула 4х2, такий що був у використанні. 1 шт., Календарний рік виготовлення: 2015», відправником якого є іноземне підприємство «LKW BUDWEISER SPEDITION Kratochvil spol s.r.o.» ( Zemedelska 602, Kamenny Ujezd, Czech Republic).
Порушення полягає у поданні під час митного оформлення сертифікатів з перевезення форми EUR.1 № и.Ty 0648772 від 08.03.2024, який відповідно до листа уповноваженого митного органу Чеської Республіки № 35185-2/2025-900000-22020/ZD від 04.09.2025 є підробленим.
Згідно ч. 1 ст. 292 МК України митні платежі не сплачуються у разі, якщо відповідно до цього Кодексу, Податкового кодексу України, інших законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України: 1) товари не є об`єктом оподаткування митними платежами; 2) щодо товарів надано звільнення або повне умовне звільнення від сплати митних платежів - у період дії такого звільнення і при дотриманні умов, у зв`язку з якими його надано; 3) при ввезенні товарів на митну територію України або вивезенні товарів з митної території України товари були поміщені у митний режим, який відповідно до положень цього Кодексу не передбачає сплату митних платежів, - на період дії цього режиму та при виконанні умов, що випливають з такого режиму; 4) коли загальна фактурна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України або вивозяться за межі митної території України громадянами, не перевищує обсягів, які не є об`єктом оподаткування митними платежами відповідно до розділу XII цього Кодексу.
Разом з тим, Угодою про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони, зокрема Протоколом № 1 «Щодо визначення концепції «походження товарів» і методів адміністративного співробітництва», визначено зокрема те, що доказом походження товарів може бути сертифікат з перевезення товару EUR.1 або декларація походження.
Згідно ст. 16 цього Протоколу матеріали, що не мають преференційного походження, використані у виробництві продуктів Груп 50-63 Гармонізованої системи, походженням із застосовуючих Договірних Сторін, для яких видається або складається підтвердження походження згідно з Розділом V Доповнення А, не можуть бути предметом повернення або звільнення від сплати мита будь-якого типу у Стороні-експортері.
Експортер продуктів, на які поширюється підтвердження походження, повинен бути готовим у будь-який час на вимогу митних органів надати всі належні документи на підтвердження того, що мито, сплачене за матеріали, що не мають преференційного статусу походження, використані у виробництві цих продуктів, не було повернене, та що мито і всі митні платежі та збори, що мають еквівалентний ефект, які мають бути сплачені за такі матеріали, дійсно сплачені.
-6-

Стаття 17 цього Протоколу регламентує підтвердження походження товару, а саме: 1. Продукти, що походять з однієї зі Сторін, при ввезенні до іншої Сторони підпадають під дію положень цієї Угоди за умови подання одного з таких документів, що підтверджують походження, зокрема: (a) сертифікат з перевезення товару EUR.1, зразок якого наведено у Додатку IV до ОСОБА_4 . 
Відповідно до ст. 19 Протоколу згідно з національними вимогами митні органи Сторони-експортера можуть дозволити будь-якому експортеру, заснованому у Стороні («уповноважений експортер»), складати декларації походження незалежно від вартості відповідних продукті; експортер, який запитує такий дозвіл, повинен надати митним органам усі гарантії, необхідні для перевірки преференційного статусу походження продуктів, а також виконання інших вимог цих Правил; митні органи повинні надати уповноваженому експортеру номер митного дозволу, який має бути зазначений на декларації походження; митні органи перевіряють правильність використання дозволу. Вони можуть відкликати дозвіл у разі неналежного його використання уповноваженим експортером та повинні робити це у разі ненадання уповноваженим експортером гарантій, зазначених у пункті 2 цієї Статті.
Статтею 20 цього Протоколу визначена процедура видачі сертифіката з перевезення товару EUR.1, зокрема: 1. Сертифікат з перевезення товару EUR.1 має бути виданий митними органами Сторони-експортера на письмову заяву експортера або, під відповідальність експортера, його уповноваженим представником; 2. Для цього експортер або його уповноважений представник має заповнити сертифікат з перевезення товару EUR.1, а також бланк заяви, зразок якої наведено у Додатку IV до Доповнення А. Ці бланки мають бути заповнені однією з мов, якими складено Угоду, і відповідно до норм національного законодавства країни експорту. Якщо ці бланки заповнюються від руки, вони повинні заповнюватися ручкою друкованими літерами. Опис продуктів потрібно викласти у виділеній для цього графі, не залишаючи вільних рядків. Якщо графа не заповнена повністю, під останнім рядком опису проставляється горизонтальна лінія, вільне місце перекреслюється.
У письмових поясненнях захисника ОСОБА_2 - адвоката Марича І. Ю. зазначено про те, що сертифікат з перевезення товару EUR.1 № и.Ty 0648790 від 25.03.2024 був виданий уповноваженим митним органом Чеської Республіки у встановленому порядку, у зв`язку з чим у декларанта були обґрунтовані підстави вважати його належним та достовірним документом, який підтверджує преференційне походження товару. ОСОБА_2 не є особою, відповідальною за складання декларації постачальника, не брав участі у її оформленні чи поданні до митного органу Чеської Республіки та не мав об`єктивної можливості впливати на дії експортера або іноземного митного органу. Відповідно до положень Протоколу І до Угоди про асоціацію між Україною та Європейським Союзом, саме експортер несе відповідальність за достовірність відомостей щодо походження товару, а митні органи країни-експортера зобов`язані перевіряти такі відомості перед видачею сертифіката EUR.1. За таких обставин, декларант, отримавши належним чином оформлений сертифікат, мав законні підстави покладатися на його достовірність та не був зобов`язаний здійснювати додаткову перевірку документів, які знаходяться поза межами його контролю. Крім того, відповідь митного органу Чеської Республіки не містить однозначного висновку про відсутність походження товару з Європейського Союзу, а лише ставить під сумнів наявність декларації постачальника, що не є тотожним встановленню факту подання неправдивих відомостей щодо країни походження товару. Таким чином, вказаний документ не може вважатися належним та достатнім доказом подання декларантом неправдивих відомостей. Митним органом не надано жодних доказів того, що ОСОБА_2 усвідомлював недостовірність поданих документів, діяв узгоджено з експортером або мав намір неправомірно зменшити суму митних платежів.
-7-

Виходячи з наведеного, ОСОБА_2 , не мав підстав для сумнівів у достовірності сертифікату з перевезення (походження) товару EUR.1 № и.Ty 0648772 від 08.03.2024, виданому уповноваженим органом Чехії та не міг знати про неправомірні дії експортера іноземного підприємства «LKW BUDWEISER SPEDITION Kratochvil spol s.r.o.» ( Zemedelska 602, Kamenny Ujezd, Czech Republic).
Більш того, митним органом не підтверджено жодними доказами та не доведено факт причетності ОСОБА_2 до підроблення сертифіката з перевезення товару EUR.1 № и.Ty 0648772 від 08.03.2024 на товар: «Сідельний тягач для перевезення напівпричепів, колісний, марки VOLVO, модель FH 500, номер шасі: НОМЕР_1 , тип двигуна – дизельний, об`ємом 12777 куб.см, потужність - 375 kW; повна маса 18600 кг, колісна формула 4х2, такий що був у використанні. 1 шт., Календарний рік виготовлення: 2015», з метою зменшення розміру митних платежів на загальну суму 118681,81 грн.
Протокол не містить обставин, які б свідчили про умисний характер дій ОСОБА_2 на вчинення адміністративного правопорушення, яке ставиться йому у провину.
Крім того апеляційний суд звертає увагу на те, що законодавством не передбачений механізм для імпортера пересвідчитися у дійсності товаросупровідних документів та у наявності права на застосування преференції у відправника товару, оскільки обов`язок видачі Сертифіката з перевезення товару EUR.1 покладається на митні органи Сторони-експортера.
Будь-які беззаперечні докази про те, що ОСОБА_2 вчиненні умисні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів митним органом відсутні. Доказів, які б свідчили про протилежне, митним органом не надано.
Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що митним органом не надано належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_2 усвідомлював недостовірність поданих документів, діяв узгоджено з експортером або мав намір неправомірно зменшити суму митних платежів, а наявні в матеріалах докази у своїй сукупності не дають підстав для висновку про наявність у діях ОСОБА_2 прямого умислу.
Із урахуванням наведеного, доводи апеляційної скарги про те, що у ОСОБА_2 був прямий умисел на подання документів, з метою неправомірного зменшення розміру суми митних платежів, апеляційний суд визнає необґрунтованими і такі відхиляє. 
Таким чином, суд першої інстанції дав належну оцінку наявним доказам у справі й врахував те, що ОСОБА_2 не здійснював дій, спрямованих на ухилення від сплати митних платежів у розмірі 118681,81 грн.
З урахуванням наведеного та матеріалів справи, апеляційний суд приходить до переконання, що Закарпатською митницею не доведено належними та допустимими доказами наявності в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 485 МК України.
На підставі наведеного вище, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про те, що ОСОБА_2 не мав умислу на ухилення від сплати митних платежів.
За таких обставин, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов належного та обґрунтованого висновку про необхідність закриття провадження у справі щодо ОСОБА_2 за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. 
На інші доводи, які би давали підстави для скасування чи зміни судового рішення в апеляційній скарзі не вказується й під час перевірки справи в апеляційному суді такі не виявлені.

-8-

З огляду на наведене, апеляційний суд дійшов висновку про те, що постанова суду першої інстанції як законна та обґрунтована підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга, доводи якої не знайшли підтвердження, задоволенню не підлягає.
Приймаючи рішення беруться до уваги положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; що суд, за відсутності обґрунтованих клопотань, не вправі самостійно витребовувати докази, тощо; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; те, що митним органом не надано належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та підтверджували доводи апеляційної скарги, і будь-яких обґрунтованих клопотань, у тому числі й про доручення до матеріалів справи будь-яких доказів, не заявлялось.
Керуючись ст. 527-530 МК України, ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу заступника начальника Закарпатської митниці Держмитслужби Кравченка Т. залишити без задоволення, а постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 11.05.2026 щодо ОСОБА_1 , - без змін.
Постанова апеляційного суду оскарженню касаційному порядку не підлягає.

Суддя