ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9463/26 Справа № 214/683/26 | | Суддя у 1-й інстанції - Стартанович Д.В. Суддя у 2-й інстанції - Остапенко В. О.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2026 року м. Кривий Ріг
справа № 214/683/26
Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді Остапенко В.О.
суддів Акуленка В.В., Бондар Я.М.
секретар судового засідання Дяченко Д.П.
сторони:
позивач  ОСОБА_1 
відповідачі  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на ухвалу Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 червня 2026 року, яка постановлена суддею Стартановичем Д.В. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області, та повне судове рішення складено 25 червня 2026 року, 

УСТАНОВИВ:

В січні 2026 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про відшкодування моральної шкоди.
Ухвалою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 червня 2026 року провадження у справі закрито.
12 червня 2026 року на адресу суду від представника ОСОБА_3 - адвоката Суботіна Г.Г., надійшла заява про ухвалення додаткового рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судових витрат у сумі 40 000 грн, які складаються з витрат на професійну правничу.
На підтвердження витрат на правничу допомогу представником Дідур Є.І. надано договір про надання професійної правничої допомоги № 21/05/2026/3, Додаткову угоду № 1 до договору про надання професійної правничої допомоги № 21/05/2026/3 від 21 травня 2026 року, Акт приймання-передачі наданих послуг від 08 червня 2026 року № 1 до договору про надання професійної правничої допомоги № 21/05/2026/3 від 21 травня 2026 року.
Ухвалою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 червня 2026 року заяву представника відповідача ОСОБА_3 - адвоката Суботіна Г.Г., задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судові витрати у сумі 40 000 грн, які складаються з витрат на професійну правничу допомогу.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм процесуального права, ставить питання про скасування оскаржуваної ухвали та постановлення нової ухвали по справі про відмову в задоволенні заяви про стягнення з нього витрат на професійну правничу допомогу на користь відповідачки ОСОБА_3 .
В обґрунтування апеляційної скарги позивач посилається на те, що закриття провадження у справі не є вирішенням спору по суті, не визначає переможця справи та не створює автоматичної підстави для стягнення витрат у справі. 
Оскаржувана ухвала від 24 червня 2026 року у провадженні № 2-др/216/20/26 є похідною від ухвали Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 08 червня 2026 року про закриття провадження у справі №214/683/26. 
Однак ухвала від 08 червня 2026 року не є рішенням суду по суті спору. Вона не встановлює правомірності дій ОСОБА_3 , не встановлює відсутності моральної шкоди, не досліджує причинний зв`язок між діями відповідача і шкодою, не відмовляє у позові та не містить висновку про безпідставність або необґрунтованість позовних вимог.
Апелянт зазначає, що суд перейшов до застосування частини п`ятої статті 142 ЦПК України без виникнення передбаченого законом права на її застосування, оскільки суд не здійснив самостійного встановлення юридично значущих обставин, а обмежився відтворенням тверджень представника відповідача про нібито необґрунтованість позову, не перевіривши їх доказами власних мотивів, з яких дійшов такого висновку.
Суд не перевірив твердження заявника доказами , обґрунтування не навів власного і поклав його в основу оскаржуваної ухвали.
Суд першої інстанції, постановляючи оскаржувану ухвалу від 24 червня 2026 року у провадженні №2-др/216/20/26, не мав правових підстав визнавати звернення позивача до суду у справі №214/683/26 штучним або необґрунтованим без дослідження основи позову та без встановлення конкретних дій позивача, які могли бути визнані необґрунтованими у розумінні ЦПК України.
Також апелянт посилається на те, що оскаржуваною ухвалою вирішено питання про компенсацію витрат на підставі заяви ОСОБА_3 та долучених до неї матеріалів щодо правничої допомоги, доступних апелянту через підсистему «Електронний суд». Водночас апелянту не було надано процесуальних документів суду, необхідних для перевірки підстав формування додаткового провадження №2-др/216/20/26, призначення заяви до розгляду та підготовки повноцінних процесуальних заперечень. Не забезпечивши позивачу доступу до цих документів та можливості підготувати процесуальні заперечення, суд першої інстанції розглянув заяву без участі позивача та стягнув з нього 40 000 грн судових витрат.
У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача ОСОБА_3 – адвокат Суботін Г.Г. просить ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, як закону та обгрунтовану, на переконання представника відповідача, апеляційну скаргу позивача - залишити без задоволення.
Заслухавши суддю - доповідача, відповідача ОСОБА_2 та її представника - адвоката Поголілецьку А.В., які, кожна окремо, заперечували проти задоволення апеляційної скарги позивача, представника відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_3 - адвоката Суботіна Г.Г., який заперечував проти задоволення апеляційної скарги позивача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах заявлених вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Суд першої інстанції, задовольняючи частково заяву представника відповідача Дідур Є.І. про ухвалення додаткового рішення у справі, виходив з того, що враховуючи співмірність складності справи та виконаних адвокатом робіт, з позивача на користь відповідача підлягають стягненню судові витрати, пов`язаних з наданням правової допомоги у розмірі 40 000 грн.
Проте, колегія суддів не може погодитисьз таким висновком, з огляду на наступне.
Виходячи з положень ч. 3 ст. 13 ЦПК України ,кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 257 ЦПК України, суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду.
За змістом ч. 5 ст. 142 ЦПК України, у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.
Згідно з ч. 6 ст. 142 ЦПК України, у випадках, встановлених частинами третьою - п`ятою цієї статті, суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням, за умови дотримання відповідною стороною вимог частини дев`ятої статті 141 цього Кодексу.
Частиною 9 ст. 141 ЦПК України передбачено, що у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.
Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до положень частини 1, 2 ст. 134 ЦПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.
Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництвов суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Тобто, відповідач має право стягнути з позивача витрати на професійну правничу допомогу, якщо позов залишено без розгляду внаслідок необґрунтованих дій позивача.
Чинне законодавство не містить визначення поняття «необґрунтовані дії позивача».
Тому для розуміння вказаного поняття слід виходити з дозволених меж реалізації прав та виконання обов`язків учасниками судового процесу.
Так, згідно з ч. 1 ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
Для стягнення компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідачу згідно з процесуальним обов`язком доказування необхідно довести, а суду встановити і зазначити про це в судовому рішенні, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені в ході розгляду справи та в чому вони виражені, зокрема: чи діяв позивач недобросовісно та пред`явив необґрунтований позов; чи систематично протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету - ущемлення прав та інтересів відповідача; чи були дії позивача умисні та який ступінь його вини й чим це підтверджується.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 січня 2019 року у справі № 619/1146/17-ц (провадження № 61-44038св18) зроблено висновок, що саме по собі звернення з позовом до суду чи неявка сторони у судове засідання не свідчить про необґрунтованість дій позивача, оскільки зазначене є диспозитивним правом позивача, передбачене процесуальним законодавством і не містить таких обмежень, а тому для задоволення вимог про стягнення компенсації здійснених судових витрат відповідачеві необхідно довести, а суду встановити, які саме дії позивача при зверненні до суду чи у ході розгляду справи по суті є необґрунтованими та у чому вони виражені, зокрема: чи є недобросовісним звернення позивача з позовом до суду, чи були його дії умисними та чим це підтверджується.
Аналогічні висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 202/2600/15-ц, від 17 грудня 2020 року у справі № 758/12381/18-ц, від 14 січня 2021 року у справі № 521/3011/18.
Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Звертаючись до суду з вимогами про компенсацію витрат на правничу допомогу у зв`язку з залишенням позову без розгляду представник ОСОБА_3 - адвокат Суботін Г.Г. посилався на те, що метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої прийняте рішення понесених збитків, але і забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, в т.ч. у разі подання до неї необґрунтованого позову, в т.ч. й у спорі, який має очевидно штучний характер, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору та спонукання сторони, яка програла справу, утримуватися від подачі безпідставних заяв, скарг та своєчасно вчиняти дії, необхідні для поновлення порушених прав та інтересів фізичних та юридичних осіб. (том 2 а.с.48).
Суд першої інстанції стягнувши з позивача витрати на правничу допомогу, не встановив в мотивувальній частині оскаржуваної ухвали та не зазначив, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені в ході розгляду справи та в чому вони виражені, зокрема: чи діяв позивач недобросовісно та пред`явив необґрунтований позов; чи систематично протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету - ущемлення прав та інтересів відповідача; чи були дії позивача умисні та який ступінь їх вини й чим це підтверджується.
Колегія суддів перевіривши доводи відповідача ОСОБА_3 , дійшла висновку, що відсутні підстави для визнання дій позивача необґрунтованими, оскільки звернення позивача до суду за захистом, на його думку, його порушеного права, а також його дії, направлені на такий захист, не можуть свідчити про зловживання ним своїми процесуальними правами, дії сторони, направлені на захист своїх прав, не можуть вважатися необґрунтованими та тягнути за собою його обов`язок відшкодувати понесені відповідачем витрати.
При таких обставинах, слід відмовити у стягненні з позивача на користь відповідача ОСОБА_3 витрат на правничу допомогу.
Виходячи з вищевикладеного, судом першої інстанції допущено порушення норм процесуального права, тому оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню із ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні заяви ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правничу допомогу.
Керуючись ст. 367, ст. 374, ст. 376, ст.ст. 381-384 ЦПК України, 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.
Ухвалу Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 червня 2026 року - скасувати, ухвалити нове судове рішення.
Відмовити у задоволенні заяви представника відповідача ОСОБА_3 - адвоката Суботіна Геннадія Геннадійовича про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правничу допомогу.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.
Повне судове рішення складено 21 серпня 2026 року. 

Головуючий:

Судді: