Справа № 485/747/26
Провадження №2/485/546/26

РІШЕННЯ
іменем України

26 серпня 2026 року м. Снігурівка

Снігурівський районний суд Миколаївської області у складі
головуючої судді – Бодрової О.П.,
за участю секретаря судового засідання – Літвінової Д.Ю.,
за участю позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 , представника відповідача Рура Н.В. (в режимі відеоконференції),
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Снігурівка у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , від імені якої діє ОСОБА_2 до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про визнання недійсним договору, 
установив:
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача
У квітні 2026 року ОСОБА_1 , від імені якої діє ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про визнання недійсним договору, у якому просить: визнати недійсним змішаний договір: договір банківського рахунка, споживчого кредиту та обслуговування платіжного інструменту та генеральний кредитний договір в частині надання споживчих кредитів «Кредитна карта», «Оплата частинами», «Подовжена оплата частинами», «Миттєва розстрочка» між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 , укладений відповідно до заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг №260329B1TT701368FHUQMAIN від 29.03.2026; стягнути з відповідача судові витрати. 
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачка 29.03.2026 приблизно о 20:30, за допомогою власного мобільного телефону здійснила перехід за фішинговим посиланням ОЛХ доставка та здійснила підтвердження входу у мобільний застосунок «Приват 24». Негайно з метою повідомлення банку про шахрайські дії позивачка зателефонувала на гарячу лінію АТ КБ «Приватбанк» та заблокувала всі наявні картки. При цьому, у мобільному застосунку «Приватбанк» позивачка виявила, що на неї відкрито онлайн картку «Універсальна» за № НОМЕР_1 з терміном дії 05/30 та кредитним лімітом 100000 грн, з яких в той же день і час використано 46054,06 грн. 30.03.2026 о 09:58 позивачка звернулася до Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області з заявою про вчинення кримінального правопорушення, відповідно було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за номером 12026152030000387. Зазначає, що підпис клієнта підписано 29.03.2026 20:44:05, підписано з використанням електронного підпису. Отже, договір про отримання кредиту укладено поза волею позивача, шляхом шахрайських дій третіх осіб, з метою обернення коштів на свою користь. 
У відзиві на позовну заяву представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову. Зазначив, що вказаний договір був укладений 29.03.2026 на підставі Заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг №260329B1TT701368FHUQMAIN.Оспорюваний правочин був вчинений з дотриманням усіх вимог чинного законодавства, а волевиявлення позивача було вільним та належним чином підтвердженим через засоби електронної ідентифікації.Між Позивачем та Банком ще 06.06.2025 було укладено Договір про використання простого електронного підпису № 250606B1ID358347VEXCUP.Позивачка усвідомлювала факт відкриття кредитної картки та погоджувалася з умовами договору, є перша фінансова операція, проведена за цією карткою. Згідно з випискою, через 1 хвилину після підписання договору, а саме о 20:45, за рахунок встановленого кредитного ліміту було здійснено переказ на суму 8 944,72 грн. Отримувачем цих коштів стала сама позивачка — переказ було здійснено на її іншу картку № НОМЕР_2 . Факт зарахування цих коштів на її власну картку підтверджується випискою по рахункам (картки № НОМЕР_3 та НОМЕР_2 (первісний номер картки № НОМЕР_4 )) (зарахування о 20:45). Таким чином, позивачка не лише підписала договір, а й одразу почала ним користуватися, перерахувавши кредитні кошти на свій інший рахунок. Це свідчить про повне прийняття умов договору та його виконання.Позивачка повністю контролювала процес: о 20:59 (вже після того, як кошти були переведені на її власну картку (-8 944,72 грн.) та перед тим як почалися інші перекази на сторонні рахунки) позивачка мала розмову з оператором Банку. Вона прямо підтвердила, що самостійно виконує всі операції в Приват24 з двох пристроїв одночасно (з телефону та комп`ютеру) та заперечила будь-який вплив шахраїв. Така поведінка (свідоме підтвердження операцій для ініціації переказів) згідно зі ст. 204 ЦК України та умовами банківського обслуговування покладає повну відповідальність за наслідки операцій на клієнта.Посилання позивачки на відсутність волевиявлення є безпідставними. Технічні докази підтверджують ланцюжок дій: підписання договору (20:44) — використання коштів на власну користь -8 944,72 грн. (20:45) — особисте підтвердження операцій банку для підтвердження платежу на суму 2800 грн. (14 грн. комісія) на карту третьої особи (20:59). Правочин вчинено з використанням ПЕП (простого електронного підпису) на підставі діючого Договору від 06.06.2025, що повністю відповідає нормам Закону України «Про електронні довірчі послуги» та ст. 207 ЦК України.На момент телефонного звернення позивачки о 21:16 Банк уже не мав технічної та правової можливості зупинити або скасувати ці операції, оскільки процедура їх виконання була завершена згідно з умовами Договору та вимогами чинного законодавства.Отже, позивач звернулася до Банку з повідомленням про шахрайство лише о 21:16, тобто вже після того, як всі спірні операції були успішно проведені та підтверджені нею особисто.
Інші процесуальні дії у справі
Суддя Снігурівського районного суду Миколаївської області своєю ухвалою від 27 квтіня 2026 року прийняла до розгляду позовну заяву та відкрила провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження.
Снігурівський районний суд Миколаївської області своєю ухвалою від 27 квітня 2026 року вжив заходи забезпечення позову шляхом заборони вчиняти будь-які дії по виконанню умов Договору банківського рахунку, споживчого кредиту та обслуговування платіжного інструменту та Генерального кредитного договору в частині надання споживчих кредитів «Кредитна картка», «Оплата частинами», «Подовжена Оплата частинами», «Миттєва розстрочка» між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 укладеного відповідно до заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг № 260329В1ТТ701368FHUQMAIN від 29.03.2026, до набрання законної сили судовим рішенням у даній справі.
Позиції учасників справи
Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги, просив суд позов задовольнити з підстав наведених у позові. Звертає увагу суду на те, що договір підписано 29.03.2026 о 20:44:05. Вхід здійснено з комп`ютера, а саме з Полтавської області, позивачка перебувала у м.Миколаєві. Спочатку відбулось підписання договору, а після верифікація. 
Позивачка у судовому засіданні просила суд позов задовольнити, пояснила, що 29.03.2026 перебувала у м.Миколаєві. В смартфоні має додаток Приват24. Має картки для виплат, кредитних карток немає. Вирішила через ОЛХ продати книги. В ході спілкування з особою через смс, на телефон отримала посилання ОЛХ доставка. Перейшла за зазначеним посиланням, її перекинуло до Приват24. Пароль – скан пальця. Одразу звернула увагу на те, що немає карток у додатку Приват24. Вона зателефонувала до гарячої лінії Приватбанку. Їй стало відомо, що було оформлено кредитну картку. Картку оформлено не нею, це не її волевиявлення. Точні свої дії не пам`ятає, так як виконувала вказівки шахраїв. Вони її лякали фінансовою репутацією. Переказ між своїми рахунками вона не проводила. 
Представник відповідача у судовому засіданні просив суд відмовити у задоволенні позову. Зазначив, що позивачка своїми активними діями сприяла здійсненню шахрайських дій, нею були здійснені добровільні дії. Договір підписано 29.03.2026 о 20:44:05 простим електронним підписом. 
Мотивувальна частина
Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. 
Заслухавши представників сторін, позивачку, дослідивши матеріали справи, аудіо та відео записи, суд дійшов до таких висновків.
Суд встановив, що між позивачем та відповідачем існують договірні відносини.
Так, 12.07.2024 ОСОБА_1 підписала заяву про відкриття Поточного рахунку та приєднання до Умов та Правил надання послуги «Картка для виплат». Договір укладено в електронній формі /а.с.86/. 
06.07.2025 між ОСОБА_1 та АТ КБ «ПриватБанк» укладено договір про використання простого електронного підпису.
Сторони узгодили при наданні Банком будь-яких послуг Клієнту, в т.ч., але не виключно, платіжних послуг, укладення між сторонами кредитних договорів, будь-яких інших правочинів, підписання електронних документів використання Простого електронного підпису. 
29.03.2026 ОСОБА_1 з використання електронного підпису о 20:44:05 підписано заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг №260329В1ТТ701368FHUQMAIN. 
За повідомленням ОСОБА_1 до ЧЧ Миколаївського РУП 31.03.2026 внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, попередня кваліфікація ч.4 ст.190 КК України, про те що 29.03.2026 близько 20:30 ОСОБА_1 самостійно використовуючи свій мобільний телефон, перейшла за невстановленим фішинговим посиланням яке нібито належить «ОЛХ доставка», де зареєструвалася та у подальшому здійснила підтвердження у мобільному за стосунку «Приватбанк» ввівши пін-код картки НОМЕР_5 та в подальшому було здійснено переказ грошових коштів на загальну суму 46 052,00 грн на банківську картку НОМЕР_6 . 
З матеріалів кримінального провадження №12026152030000387 встановлено, що 30.03.2026 ОСОБА_1 звернулася до Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області з заявою (повідомленням), в якій зазначає, 29.03.2026 близько 20:30 самостійно використовуючи свій мобільний телефон, перейшла за встановленим фішинговим посиланням, яке нібито належить сервісу «ОЛХ Доставка». Там вона зареєструвалася та в подальшому підтвердила операцію в мобільному за стосунку Приват24, ввівши ПІН-код картки № НОМЕР_5 . Після цього було здійснено переказ грошових коштів на загальну суму 46052 грн на банківську картку № НОМЕР_6 . В ході досудового розслідування здійснено допит потерпілої, здійснено огляд мобільного телефону, про що складено відповідний протокол,та інші слідчі дії.
Досудове розслідування у кримінальному провадженні №12026152030000387 триває.
Отже, договір від 29.03.2026 оспорюється позивачем. 
З виписки по картці НОМЕР_3 , кредитний ліміт 100 000,00 грн вбачається:
29.03.2026 о 21:09 здійснено переказ - отримувач 4211150601763196, сума операції 8924,40 грн, залишок після операції – -46 054,06 грн;
29.03.2026 о 21:08 здійснено переказ - отримувач 4211150601763196, сума операції 8954,55 грн, залишок після операції – -36 861,93 грн;
29.03.2026 о 21:07 здійснено переказ - отримувач 4211150601763196, сума операції 8944,50 грн, залишок після операції – -27 638,74 грн;
29.03.2026 о 21:06 здійснено переказ - отримувач 4211150601763196, сума операції 8944,50 грн, залишок після операції – -18 425,90 грн;
29.03.2026 о 20:45 здійснено переказ – отримувач ОСОБА_1 НОМЕР_7 , сума операції 8944,72 грн, залишок після операції – -9213,06 грн.
З виписки по картці НОМЕР_4 , кредитний ліміт 0.00 вбачається:
29.03.2026 о 21:05 карта НОМЕР_2 , здійснено переказ - отримувач 4211150601763196, сума операції 5829,00 грн, залишок після операції – 262,45 грн;
29.03.2026 о 21:00 карта НОМЕР_2 , здійснено переказ - отримувач 4724727303662170, сума операції 2814,00 грн, залишок після операції – 6091,45 грн;
29.03.2026 о 20:45 карта НОМЕР_2 , зарахування коштів зі своєї карти, платник ОСОБА_1 НОМЕР_5 , сума операції 8944,72 грн, залишок після операції – 8905,46 грн.
З записів розмов позивачки з оператором Банку, які досліджені у судовому засіданні, встановлено таке. 
29.03.2026 о 20:59 ( кошти, відповідно до виписки, переведені 29.03.2026 о 20:45 у сумі -8 944,72 грн.): оператор прямо запитав, чи не діє ОСОБА_1 під впливом третіх осіб. Позивач категорично заперечила будь-який вплив і стверджувала, що особисто виконує операцію. На зауваження оператора про одночасний вхід у її систему Приват24 з телефону та комп`ютера, Позивач заявила, що це її пристрої і вона наполягає на проведенні платежу.
29.03.2026 о 21:16:47 (після платежів на загальну суму 46 054,06 грн): позивач знову звернулася до Банку з вимогою провести ще два платежі по 8 888,00 грн кожний. Вона знову заперечувала вплив шахраїв, стверджуючи, що це її гроші, і вона сама проводить платіжні операції. Лише після того, як оператор запідозрив суперечливість відповіді ОСОБА_1 та прийняв рішення заблокувати рахунки, позивач вказує, що діяла за інструкціями «покупців» з ОЛХ. 
30.03.2026 о 09:22:52: позивач детально розповіла про механізм передачі доступу – вона добровільно перейшла за «фішинговим» посиланням та ввела свій пароль від «Приват24» на сторонньому сайті. Вона підтвердила вхід третім особам у свій акаунт через мобільний додаток, посилаючись на моральний тиск, залякування з боку шахраїв.
Норми права, що застосовуються судом та мотиви суду 
Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 ЦК України.
Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.
Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (частина третя статті 215 ЦК України).
У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.
Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.
Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).
Важливо, щоб електронний договір включав всі істотні умови для відповідного виду договору, інакше він може бути визнаний неукладеним або недійсним, у зв`язку з недодержанням письмової форми в силу прямої вказівки закону.
У силу частини першої статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Важливо розуміти в якому конкретному випадку потрібно створювати електронний договір у вигляді окремого електронного документа, а коли досить висловити свою волю за допомогою засобів електронної комунікації.
Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі.
Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом.
Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа.
Частиною першою статті 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно з частиною першою статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунку банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.
Частиною першою статті 1068 ЦК України передбачено, що банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка.
Закон України «Про платіжні послуги» визначає поняття та загальний порядок виконання платіжних операцій в Україні, встановлює виключний перелік платіжних послуг та порядок їх надання, категорії надавачів платіжних послуг та умови авторизації їх діяльності, визначає загальні засади функціонування платіжних систем в Україні, загальні засади випуску та використання в Україні електронних грошей та цифрових грошей Національного банку України, установлює права, обов`язки та відповідальність учасників платіжного ринку України, визначає загальний порядок здійснення нагляду за діяльністю надавачів платіжних послуг, надавачів обмежених платіжних послуг, порядок здійснення оверсайта платіжної інфраструктури.
Пунктом 6 частини дев`ятнадцятої статті 38 Закону України «Про платіжні послуги» передбачено, що емітент зобов`язаний повідомляти користувача про виконання операцій з використанням електронного платіжного засобу.
Згідно з частиною двадцятою статті 38 Закону України «Про платіжні послуги» користувач зобов`язаний зберігати та використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства та умов договору, укладеного з емітентом, не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це права, не повідомляти та іншим чином не розголошувати індивідуальну облікову інформацію та/або іншу інформацію, що дає змогу ініціювати платіжні операції, негайно після того, як така інформація стала йому відома, повідомити емітента у спосіб та каналами зв`язку, передбаченими договором між емітентом та платником, про факт втрати електронного платіжного засобу та/або факт втрати індивідуальної облікової інформації.
Відповідно до пункту 136 розділу VII Положення про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів, затвердженого постановою правління НБУ від 29 липня 2022 року № 164 (далі - Положення), користувач зобов`язаний: зберігати та використовувати платіжні інструменти відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання платіжних інструментів особами, які не мають на це законного права або повноважень.
Згідно з пунктом 5 частини двадцятої статті 38 Закону України «Про платіжні послуги» користувач, якому наданий електронний платіжний засіб, зобов`язаний негайно після того, як така інформація стала йому відома, повідомити емітента у спосіб та каналами зв`язку, передбаченими договором між емітентом та платником, про факт втрати електронного платіжного засобу та/або факт втрати індивідуальної облікової інформації.
Згідно з пунктом 140 розділу VII Положення, користувач зобов`язаний не повідомляти та іншим чином не розголошувати індивідуальну облікову інформацію та/або іншу інформацію, що дає змогу ініціювати платіжні операції, та негайно після того, як йому стало відомо про факт втрати такої інформації та/або платіжного інструменту, повідомити про це емітента в спосіб та каналами зв`язку, визначеними договором між емітентом та користувачем.
До моменту повідомлення емітента про факт втрати платіжного інструменту та/або індивідуальної облікової інформації ризик збитків від виконання неналежних платіжних операцій та відповідальність за них покладаються на користувача. З моменту повідомлення користувачем емітента про факт втрати платіжного інструменту та/або індивідуальної облікової інформації ризик збитків від виконання неакцептованих/неналежних платіжних операцій та відповідальність покладаються на емітента. Момент, з якого настає відповідальність емітента, має бути чітко визначений умовами договору, укладеного між користувачем та емітентом.
Аналогічні положення викладені й у частині п`ятій статті 87 Закону України «Про платіжні послуги».
Пунктом 141 розділу VII Положення, передбачено, що емітент зобов`язаний надавати ПІН, індивідуальну облікову інформацію та/або іншу інформацію, яка дає змогу здійснювати платіжні операції з використанням платіжного інструменту, лише держателю платіжного інструменту в порядку, визначеному договором (крім випадку, передбаченого в пункті 142 розділу VII цього Положення).
Власник рахунку не несе відповідальності за платіжні операції, здійснені без автентифікації платіжного інструменту і його держателя, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність власника рахунку/держателя призвели до втрати, незаконного використання ПІН у або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Власник рахунку має право на відшкодування в судовому порядку шкоди, заподіяної надавачем платіжних послуг унаслідок помилкової, неналежної платіжної операції або виконання платіжної операції з порушенням установлених законодавством України строків (пункти 146, 147 Положення).
Аналіз вказаних нормативно-правових актів, які є спеціальними для спірних правовідносин, дає підстави для висновку, що при здійсненні операцій з використанням електронних платіжних засобів відповідальність за безпеку здійснення переказу коштів покладається як на платника, так і на емітента (банк чи іншу установу), які зобов`язані вжити всіх заходів по нерозголошенню третім особам інформації, що дає змогу виконувати платіжні операції від імені платника з використанням електронного платіжного засобу.
У постанові Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 691/699/16 (провадження № 61-16504св18) вказано, що: «встановивши, що позивачем не доведено вчинення відповідачем дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою, а відповідач, виявивши безпідставне списання коштів, невідкладно повідомила позивача та правоохоронні органи про цей факт, врахувавши наявність кримінального провадження, у межах якого встановлюється особа, яка протиправно заволоділа грошовими коштами, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк».
Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій у разі відсутності доказів сприяння ним втраті, використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.
Лише наявність обставин, які доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для його цивільно-правової відповідальності.
Вказане узгоджується із висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15 та Верховного Суду, викладених у постановах від 23 січня 2018 року у справі № 202/10128/14-ц, від 13 вересня 2019 року у справі № 501/4443/14-ц, від 20 листопада 2019 року у справі № 577/4224/16-ц, від 17 червня 2021 року у справі № 759/4025/19, від 16 серпня 2023 року № 176/1445/22, від 04 жовтня 2024 року у справі № 337/6010/23, від 07 травня 2025 року у справі № 703/1211/24.
У такій категорії справ встановленню підлягають обставини, що беззаперечно свідчитимуть, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені. В разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів.
Згідно з частинами першою-третьою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18 (пункт 41)). Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (див. пункт 43 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18) (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду у справі № 129/1033/13-ц, провадження № 14-400цс19).
Звертаючись до суду із позовом позивачка просила визнати недійсним договір. В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що кредитний договір не укладала, а кредитні кошти були списані з її рахунку шахрайським шляхом.
Судом встановлено, що укладення кредитного договору та в подальшому переказ коштів, були здійснені з використанням Приват24.
З урахуванням зазначеного, позивачка не довела, що здійснені платіжні операції є неналежними платіжними операціями, оскільки, щоб операція вважалась неналежною має бути дотримана диспозиція норм права Закону України «Про платіжні послуги», а саме наявність вини особи, яка не є ініціатором або надавачем платіжних послуг, в наслідок чого здійснюється списання коштів з рахунку неналежного платника та/або зарахування коштів на рахунок неналежного отримувача чи видача йому коштів у готівковій формі.
До моменту укладення оспорюваного правочину та вчинення 29.03.2026 транзакцій, між сторонами існували договірні правовідносини, на підставі яких позивачка отримувала від відповідача банківські послуги, користувалася платіжними картками.
Крім того, як зазначалось вище, позивачкою було підписано договір про використання простого електронного підпису.
Отже, позивачка була повністю обізнана та погодилася з тим, що її фінансовий телефон є дуже важливим для здійснення будь-якої платіжної операції та укладання кредитного договору за допомогою ОТП-паролю як простого електронного підпису і що Банк буде правомірно вважати, що саме клієнт здійснює цю операцію, а не інша/третя особа, бо на час здійснення оскаржуваних транзакцій та договору у Банка були відсутні будь-які заяви з боку клієнт щодо необхідності блокування чи втрати нею фінансового телефону або заволодіння паролем від власного Приват24 третьою особою.
Саме клієнт зобов`язаний контролювати рух коштів за своїм рахунком та негайно повідомляти банк про операції, які не виконувалися ним. До моменту такого повідомлення відповідальність у повному обсязі за всі операції несе виключно клієнт.
Отже, відповідач АТ КБ «ПриватБанк» підтвердив належними і допустимими доказами обставини, які безспірно доводять, що позивачка, як користувач картки та додатку «Приват24», своїми діями сприяла в доступі сторонніх осіб до мобільного додатку «Приват24», що дали змогу ініціювати і відповідні платіжні операції.
Враховуючи те, що операції з оформлення кредиту, та в подальшому переказ кредитних коштів на рахунок третьої особи, відбулись внаслідок дій позивачки, яка сприяла своїми діями (перехід за гіперпосиланням) стороннім особам в отриманні доступу до власного акаунта «Приват24» з можливістю повністю розпоряджатися її фінансовим номером, її рахунками та коштами в АТ КБ «ПриватБанк», а також можливістю укладати кредитні угоди, відтак АТ КБ «Приватбанк» не має нести відповідальності за такі операції.
У постанові від 18 січня 2023 року у справі № 686/17744/21 Верховний Суд зазначив, що встановлення точного часу повідомлення банку клієнтом (користувачем) про втрату фінансового номеру телефону, при підозрі доступу третіх осіб до фінансового номеру телефону та інших неправомірних дій таких осіб, має вирішальне значення при визначені того, за проведення яких операцій несе відповідальність клієнт, оскільки до моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк.
Наявність кримінального провадження не може свідчити, у силу презумпції невинуватості, про вчинення злочину щодо позивачки до винесення вироку, яким такі обставини будуть встановлені, що узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі №144/287/17-ц (провадження № 61-31835св18).
Отже, встановлено, що позивачем договір підписаний, відповідач погодився на надання кредиту, будь яких підстав вважати, що в момент вчинення кредитного договору відповідачем було недодержано вимог статті 203 ЦК України не має, а тому у задоволенні позову слід відмовити. 
Відповідно до п.2 ч.2 ст.141 ЦПК, судові витрати покладаються на позивача. 
Згідно ч.7 ст.158 ЦПК України, у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.
Оскільки від учасників справи жодних клопотань щодо заходів забезпечення позову не надходило, а тому заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання даним рішенням законної сили.
На підставі викладеного та керуючись ст. 4, 6, 10, 12, 76, 81, 258-265 ЦПК України, суд
ухвалив:
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , від імені якої діє ОСОБА_2 до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про визнання недійсним договору- відмовити. 
На рішення може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.

Учасники справи: 
позивач - ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_8 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

відповідач - Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», зареєстроване місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул.Грушевського,1 д, код ЄДРПОУ 14360570.

Повне рішення складено 27.08.2026. 

Суддя           О. П. Бодрова