ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
 
КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ 
 
вул. Івана Ступака, 25, м. Фастів, Київська область, 08500, тел. (04565) 6-17-89, 
e-mail: inbox@fs.ko.court.gov.ua, web: https://fs.ko.court.gov.ua, код ЄДРПОУ 26539699

2/381/452/26
381/7392/25 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2026 року Фастівський міськрайонний суд Київської області у складі: головуючого судді Ковалевської Л.М., 
за участі секретаря Омельчук С.А.,
розглянувши в режимі відео конференції у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Коновалова Олена Олександрівна про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя,-

В С Т А Н О В И В:

В грудні 2025 року адвокат Вигулярний І.В., який діє в інтересах позивачки ОСОБА_1 звернувся до Фастівського міськрайонного суду Київської області з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Коновалова Олена Олександрівна про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя.
Просив визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 земельної ділянки площею 0,061 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , як частку у спільній сумісній власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_4 . Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 садового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , як частку у спільній сумісній власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_4 . Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 понесені нею судові витрати у розмірі 39 250 грн. із яких: 35 000 грн. витрати на правничу (професійну) допомогу; 4 250 грн. - сплата судового збору.
В обґрунтування позову посилався на те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 зареєстрували шлюб 14.06.1989. За час перебування у шлюбі, у період з червня 2000 по січень 2007 подружжям спільними зусиллями на спільні кошти було збудовано садовий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 76 кв.м., (далі будинок). Вказаний будинок був збудований на земельній ділянці площею: 0,0611 га, розташована на території: садового товариства «Каштан», Київська обл., Фастівський р-н, с. Червона Мотовилівка, цільове призначення: садівництво (далі земельна ділянка), відповідно до державного акту на право власності на землю від 22.09.2000, виданого на підставі рішення Червономотовилівської сільської ради №9 від 25.02.2000. Відповідно до акту державної прийомки в експлуатацію садового домоволодіння, затвердженого рішенням виконкому Червономотовилівської сільської ради від 29.01.2007 №5.1 будинок було прийнято в експлуатацію. На підставі зазначеного акту, Виконкомом Червономотовилівської сільської ради було видане свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 14.05.2007, згідно з яким, було зареєстровано право приватної власності (частка 1/1) на будинок за ОСОБА_4 . ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер, в зв`язку з чим позивачка звернулася до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу з заявою про прийняття спадщини. Відповідачі у справі є рідними сином та донькою померлого ОСОБА_4 від першого шлюбу. Проте, станом на дату звернення з даним позовом, ОСОБА_1 вважає, що незважаючи на реєстрацію права власності на будинок лише за її померлим чоловіком ОСОБА_4 , вона має право на визнання зазначеного нерухомого майна спільною сумісною власністю подружжя, оскільки будинок був збудований та набутий у власність за час шлюбу, спільними зусиллями на спільні кошти.
Ухвалою судді Фастівського міськрайонного суду Київської області від 10.03.2026 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху.
На виконання ухвали суду, 16.03.2026 від адвоката Вигулярного І.В. надійшла заява про усунення недоліків.
Ухвалою судді від 18 березня 2026 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено до підготовчого засідання, а також, витребувано від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Коновалової О.О. копію спадкової справи після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 . 
27.03.2026 представником відповідача –2 ОСОБА_7 - адвокатом Герасимовим П.О. подано відзив на позовну заяву, в якому просила задовольнити позов повністю. В задоволенні вимог про стягнення судового збору та витрат на професійну правничу допомогу з відповідача ОСОБА_7 на користь позивача відмовити повністю. Відзив обґрунтовує тим, що оскільки відповідачем ОСОБА_7 визнано позов до початку розгляду справи суті, 50% сплаченого судового збору підлягає поверненню позивачу з державного бюджету. Крім того, ОСОБА_7 є особою з інвалідністю 2 групи, що підтверджується пенсійним посвідченням № НОМЕР_1 . Враховуючи загальні пільги щодо сплати судового збору, передбачені п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» для осіб з інвалідністю 2 групи, а також враховуючи визнання позову відповідачем ОСОБА_7 до початку розгляду справи по суті, відповідач просить не стягувати з неї судовий збір. Також, зазначив, що вимоги про стягнення з ОСОБА_7 судових витрат позивача на надання професійної правничої допомоги є необґрунтованими, тому також, просив їх не стягувати. Розглянути справу в їх відсутності.
02.04.2026 від адвоката Вигулярного І.В. через систему «Електронний суд» надійшла заява, в якій він просив уточнити анкетні дані відповідачки «Томащук» ОСОБА_8 , зазначивши відповідача - 2 у справі: ОСОБА_7 .
14.04.2026 на адресу суду від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Коновалової Олени Олександрівни надійшла спадкова справа №13/2025 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 .
Ухвалою суду від 19.05.2026 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.
19.05.2026 поштовим зв`язком до суду надійшла заява від відповідача - 1 ОСОБА_2 про визнання позову, в якій він зазначив, що повністю визнає заявлені у позові вимоги, крім судових витрат. Просив розглянути справу в його відсутності.
В судовому засіданні представник позивача – адвокат Вигулярний І.В. просив позов задовольнити в повному обсязі, що стосується судових витрат, а саме витрат на правничу допомогу в розмірі 35 000 грн. – просив не стягувати, а витрати зі сплати судового збору в сумі 4250 грн. стягнути з відповідачів.
Третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Коновалова О.О. в судове засідання не з`явилася, про день розгляду справи повідомлена судом належним чином.
Вислухавши пояснення представника позивача, вивчивши доводи позову, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.
14 червня 1989 року ОСОБА_9 та ОСОБА_4 зареєстрували шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу НОМЕР_2 (а.с.22).
Згідно Державного акту на право приватної власності на землю за №5178 від 22.09.2000, ОСОБА_4 , який мешкає: АДРЕСА_3 , на підставі рішення Червономотовилівської с/Ради №9 від 25.02.2000, 9 сесії 23 скликання, передано у приватну власність земельна ділянка площею 0,0611 гектарів, що розташована на території СТ «Каштан 1» Червономотовилівської с/Р (а.с.23-25).
Відповідно до листа архівного відділу Фастівської районної державної адміністрації від 27.11.2025 №05-07/86в рішення Червономотовилівської сільської ради №9 від 25.02.2000 та документи на підставі яких було прийняте рішення щодо передачі земельної ділянки у приватну власність ОСОБА_4 виявлено не було (а.с.46).
Відповідно до акту державної прийомки в експлуатацію садового домоволодіння, затвердженого Рішенням виконкому Червономотовилівської сільської ради від 29.01.2007 №5.1 (а.с.26-27) даний будинок було прийнято в експлуатацію (а.с.29). На підставі зазначеного акту, Виконкомом Червономотовилівської сільської ради було видане Свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 14.05.2007, згідно з яким, було зареєстровано право приватної власності (частка 1/1) на будинок за ОСОБА_4 (а.с.30-32).
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер, що підтверджено копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 , виданого Київським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (а.с.42).
Як вбачається з матеріалів спадкової справи №13/2025 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , що заведена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коноваловою Оленою Олександрівною, заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 подали: син - ОСОБА_2 , що підтверджується повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження в частині зокрема і внесення відомостей про зміну імені (зміна прізвища з ОСОБА_10 на ОСОБА_11 а.с.122), донька – ОСОБА_7 , яка змінила прізвище після реєстрації шлюбу з ОСОБА_12 на ОСОБА_13 (а.с.131) та дружина спадкодавця – ОСОБА_14 , а.с.132-134).
Відповідно до Конституції України засади регулювання шлюбу і сім`ї визначаються виключно законами України; шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка, кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї (частина перша статті 51, пункт 6 частини першої статті 92). У статті 3 Кодексу встановлено, що сім`я створюється на підставі шлюбу та на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства, серед яких визначено проживання жінки та чоловіка однією сім`єю.
Рівність прав і обов`язків у шлюбі та сім`ї включає в себе також їх рівність у майнових відносинах, які регулюються положеннями Кодексу та Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).
Згідно положень ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. 
Частиною 1 статті 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. 
У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними (частина перша статті 70 СК України). 
За загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, і позивач не зобов`язаний доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя. Той із подружжя, який порушує питання про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують. 
Така правова позиція викладена в постановах Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17, в постанові Верховного Суду від 24 листопада 2021 року по справі № 654/4518/18 тощо.
Відповідно до положень ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше встановлено договором або законом. 
Згідно приписів ч. ч. 1 та 2 ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. 
Згідно ч. 1 ст. 57 Сімейного кодексу України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка, зокрема, є майно: набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.
Таким чином, якщо один із подружжя під час шлюбу набуває певне майно за рахунок особистих коштів, то таке майно не може визнаватися спільним майном подружжяі є його особистою приватною власністю, проте у відповідності до ч. 2 ст. 60 СК України та сторона, яка оспорює це, має довести, що спірну річ вона придбала за кошти, що належать їй особисто. 
Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які є підставами виникнення права спільної власності на майно подружжя) визначені у статті 60 СК України. 
За змістом цієї норми належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його за час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. 
Саме про таке застосування норм статей 57, 60 СК України зазначено в постановах Верховного Суду України від 19 червня та 2 жовтня 2013 року.
Виходячи з наведеного для правильного застосування статті 60 СК України та визнання майна спільною сумісною власністю суд повинен установити не тільки факт набуття цього майна за час шлюбу, а й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. 
Так, згідно Постанови Верховного Суду України від 08 квітня 2020 року у справі № 130/2319/17-ц, потрібно розрізняти ситуації, коли майно, зареєстроване за одним із подружжя на праві власності, є об`єктом права спільної сумісної власності, та коли таке майно, є особистою власністю одного із подружжя. Після смерті одного із подружжя, відкривається спадщина тільки на майно, яке належало спадкодавцю особисто, відповідно частка іншого із подружжя у об`єкті, який є спільним сумісним майном, не входить до складу спадщини. 
Верховний Суд у Постанові по справі № 546/912/16-ц від 24.01.2020 зазначив, що статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями, як час набуття майна і кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). Отже, у разі придбання майна в період шлюбу, але за особисті кошти таке майно не може вважатись спільним майном подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за чиї кошти воно придбане. Та якщо заява одного з подружжя про те, що річ була куплена на особисті кошти, не буде належним чином підтверджена, презумпція права спільної сумісної власності подружжя залишиться непохитною. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування її презумпції спільності майна подружжя, покладається на того з подружжя, спростовує.
Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і встановлено розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не домовленістю між ними.
Отже, в судовому засіданні з`ясовано та встановлено, що саме за час перебування у шлюбі, у період з червня 2000 року по січень 2007 року подружжям ОСОБА_1 та ОСОБА_4 спільними зусиллями на спільні кошти було збудовано садовий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 76 кв.м., що підтверджується копіями накладних та товарних чеків на будівельні матеріали (а.с.33-41), а тому створене майно є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_10 і позивач має право на частку у цьому майні.
Поряд з тим, якщо на земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою, переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди відповідно до статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України. 
Аналогічні правові висновки містяться у постанові Верховного Суду України від 09 грудня 2015 року у справі № 6-814це 15, постанові Верховного Суду від 25 лютого 2019 року у справі № 199/2099/17. 
Таким чином, суд вважає, що земельна ділянка, на якій побудований садовий будинок таж є спільною сумісною власністю подружжя, а тому також наявні підстави для визнання за позивачем права власності на частки земельної ділянки площею: 0,0611 га, розташована на території: садового товариства «Каштан», Київська обл., Фастівський р-н, с. Червона Мотовилівка, цільове призначення: садівництво, відповідно до державного акту на право власності на землю від 22.09.2000, виданого на підставі рішення Червономотовилівської сільської ради №9 від 25.02.2000, яка є спільною сумісною власностю подружжя.
Згідно п.1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), а відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.
Відповідно до положень ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.
Суд вважає, що визнання позову не суперечить чинному законодавству, а тому суд приймає визнання позову та приймає рішення про задоволення позову.
Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.
Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно квитанції № MU5Q-U4EF-BB9E від 18.12.2025 позивачка ОСОБА_1 сплатила судовий збір у розмірі 4 250,00 грн.
Згідно з п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю.
Згідно з пенсійним посвідченням № НОМЕР_1 серія НОМЕР_4 від 23.11.2021 (а.с.99) відповідачка ОСОБА_7 отримує пенсію за інвалідністю як інвалід 2 групи з дитинства.
Таким чином, на відповідача ОСОБА_7 розповсюджуються пільги щодо сплати судового збору. 
Тому на користь позивача, як сторони по справі, чиї позовні вимоги задовольняються в повному обсязі, із відповідача ОСОБА_2 слід стягнути судові витрати у вигляді оплати судового збору у загальній сумі 2 125 гривень, що дорівнює половині сплаченого позивачем судового збору. Судові витрати у вигляді сплаченого судового збору у сумі 2 125 гривень, враховуючи положення ч.6 ст.141 ЦПК України, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Керуючись ст. ст. 12, 76, 141, 259, 264, 265, 273 ЦПК України, суд,-

Ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_7 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Коновалова Олена Олександрівна про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, - задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП № НОМЕР_5 , зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_4 право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,061 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , як частку у спільній сумісній власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_4 . 
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП № НОМЕР_5 , зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_4 , право власності на 1/2 частику садового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , як частку у спільній сумісній власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_4 .
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору у сумі по 2 125 (дві тисячі сто двадцять п`ять ) гривень.
Судові витрати у вигляді сплаченого позивачем судового збору у сумі 2 125 гривень компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повний текст рішення складено 15.07.2025.

Суддя          Леся КОВАЛЕВСЬКА